Decreta ecclesiastica 
hlášeny za uspokojivé, i když B. Urban v některých případech neodborně prohlásil, že Bratřím vůbec nepřišly na mysl otázky tak subtilní, jako lze-li při nemluvňátku předpokládat pokání, které je přece nutné pro přijetí křtu. Ve věci samé, zda mají děti ke křtu nesené víru, přizpůsobili se celkem již kladné odpovědi Lutherově. Rozptýlili také podezření z novokřtěnského bludu, jako by víra posvěcovala svátost. Nerad slyšel Staphylus v dalším jednání přání Bratří přednesená B. Jirkem, aby jejich kněží mohli konat bohoslužby bez komžÍ a ornátů v Prusku obvyklých, aby při křtu nebyl konán exorcismus, aby báby nekonaly křest z nouze. Duchovní páni obrátili proti nim zásadu jimi sdílenou, že ceremonie nemají zásadní důležitosti, a dali bratrským zástupcům jasně najevo, že přistěhovalci nemají práva kritisovat pořádky domácí církve; naopak očekává se od nich, aby se přizpůsobili, chtějí-li v zemi najít útulek. 
Bratřím nezbylo než uposlechnout, jestliže chtěli konečně z Toruně přejít na území vévodovo. Musili pak jako konečné rozhodnutí přijmout Decreta ecclesiastica, patrně Staphylem sestavená, jimiž bylo v únoru příštího roku podle příkazu Albrechtova regulováno jejich začlenění do zemské církve s povolením jen některých výjimek. Konfese z r. 1538, kterou se prokázali, byla uznána za souhlasnou s učením apoštolským. Poněvadž se však dovolávali jejího souhlasu s Augustanou, bylo jim uloženo především říditi se touto konfesí, kterou si měli co nejdříve přeložit do češtiny. Bratry velmi ponižovala přímo vyslovená pochybnost,'zda vskutku smýšlejí tak, jak :veřejně vyznávají, a odtud jdoucí lpříkaz, aby při českých bohoslužbách i při pastoračních návštěvách bratrského kněze v domácnostech vždy byl přítomen místní duchovní znalý polštiny, aby dohlédl, zda český kněz učí přesně ve smyslu Augustany. Své kněze nebudou ustanovovat sami, nýbrž jen presentovat příhodné osoby příslušnému biskupu pruskému, jenž je po vyzkoušení uvede v úřad. Budou podřízeni domácím farářům. Přísně bylo zakázáno konat shromážděn(nebo sloužit svátostmi mimo chrám s výjimkou rodinných pobožností a služby" nemocným.' Češi jsou~i se svým kazatelem povinni navštěvovat nedělní bohoslužby konané polsky. Český 
198 

Vlastní sborový život ohrožen 
I :lzatel má přitom navzájem dohlížet na pravověrnost polského lit uha v úřadě. Decreta tu i jinde vyznívají tak, že se jimi zálOV ň stanoví způsob, jakým má být do zemské církve řádně II celeno polské obyvatelstvo Východních Prus. Vlastní boho- 
Illžby smějí Češi konat Ý neděli jen časně ráno a za pole~ne I .ILcchisaci. V týdnu je jim české shr0máždění dovoleno v patek I (lno, kdy smějí mít také zvláštní večeři Páně. Při českých boholužbách mohou užívat svých písní. Křtu se smí účastnit otec IiLka a od kmotrů mohou Bratří žádat závazky v Jednotě při I úu dítek obvyklé. Křest z nouze má porodní bába konat. 
l'čeře Páně nemusí být společná; nechť se podává kdykoli podle os bnÍ potřeby jednotlivých věřících. Předchozí zpověď může od Bratří přijmout kazatel český i polský;' stejně může český azatel zpovídat polského úda sboru. V obojím případě však (' předpokládá všeobecné vyznání hříchů podle Lutherova MaI{-ho katechismu, nikoli zevrubná správa svědomí po bratrském způsobu. Luterská agenda má vázat i Bratry. Bratří soudco~~ 
mějí smiřovat rozepře mezi Bratřími, nikomu se však nesml bránit, aby se obrátil k soudu světskému, nebyl-li jejich výrokem 
pokojen. Domácím kněžím jsou Bratří povinni určitým poplatkem; své kněze si budou vydržovat, jak slíbili, sami, p~kud ,i na své potřeby nevydělají vlastní prací. Aby brzy. přešlI .do I':ld kněžstva domácího, mají být příští kněží školem na latm- 
	kých školách pruských. 	' 
Zdrželi jsme se u podrobností, které zároveň zajímavě ilus- 
Il'ují rozdíly v církevním životě bratrském a luterském. Pro Bratry znamenal uložený stav věcí v příliš veliké míře ztrátu ,'{astního sborového života. Vliv Úzké rady měl ustoupit závislosti (la zemských biskupech. IntensivnÍ duchovenskou péči a domácí _ hromáždění jako náhradu za účast na bohoslužbách chrámo- 
Ý h, konání kázně po bratrském způsobu, vlastní kněžství: 
I r· stnÍ řád, zásadu slavení večeře Páně celým sborem, prostý bohoslužebný oděv~- to vše měli opustit a oželet a nadto snášet tálý dohled, jako by jejich vyznání nebylo hodné víry. Je pravda, í.{' řada ustanovení stavěla do jedné řady kněze bratrské a do(nácí polské a že dohled měl býti vzájemný. Církevní činitelé 199