Závěr polemiky. M. Klatovský 
jehož si obzvláště vážil. Při loučení s tímto světem povzbuzoval B. Jana Černého k vytrvalé práci v Brandýse n. L. a svého syna Arnošta z~vazoval k spravedlivé péči o poddané, zvláště o chudé, vdovy a sirotky. V Arnoštovi měl opravdu věrného následovníka v upřímném bratrství. Ale pro přítomnou situaci bylo na povážen?u, že se i pan Arnošt i litomyšlský Bohuš Kostka brzy dostali do napětí s panem z Pernštejna z hmotných důvodů a naděje na sblížení obou církví tou cestou opět klesly. 
Veřejná polemika s kněžími spěla však v letech 1543 - 1544 k závěru souhrnným vylíčením sporu spisem Augustovým ,Pře Jana Augusty a kněžstva kališného' a odpovědí bývalého administrát~~~ ~ar~na K}atovského ,~ozsuzování upřímné'. Augusta tu ha]il ze]mena pravo, ano povmnost Bratří děliti se od porušené církve. Za církev Bratřím nejbližší prohlašuje přitom jednotu luterskou, s níž však se sjednotit brání vzdálenost místa i rozdíl v jazyku a pak i mravní nedostatky jejích služebníků a lidu. Novoutr~kvisty zdaleka nepokládá za tak pokročilé, aby je kladl ~a roven lute~ánům. Jestliže podobojí - a to platilo tehdy i o novoutrakvistech - tvrdí, že kněžství může být uděleno jen na základě apoštolské sukcese, tedy z rukou biskupů římské ~bedie?ce, ukazuje Augusta, že sbor či obec má právo kněze Si zvolit a ustanovit. Mluví tu na adresu· novoutrakvistů spíše ".e smyslu Lutherově než jako Bratr; Bratří přece sbor od politIcké obce důsledně odlišovali. - Klatovský psal umírněně. Vyslovil i politování nad polemikou, kterou Petr ze Zásadí rozpoutal. Vysvětloval, že by i podobojí zásadně připustili volbu kněze jiným knězem nebo obcí, ale varoval před nebezpečím nepořádku, který by odtud vznikl. A ne neprávem připomněl Bratř~~,)ak daleko zašli v bojovném zápalu; B. Lukáš by je za to liste nenechal bez trestu. Vskutku si Bratří v této při dovolili tón velmi ostrý a jejich výpady proti druhé straně sotva mohly prospět předsevzatému sjednocení. výstup z ústraní stal se příliš hlučným a Jednotě nemohlo být zdrávo, že svým odpůrcům dala právo k výtkám opuštění tiché cesty trpělivosti. Brzy jí bude znovu potřebovat. 
Jakousi odpovědí na smířlivé hlasy se strany podobojí mělo 166 

Mitmánek v církvi podobojí 
11.1<1 být leské '!)'dání ,Apologie' z r. 1538, na němž se usnesla l)zká rada r. 1545 [D 163]. Poukazy k ~Folečné základně všech I ('skýc h stran vzešlých z husitství mísí se tu však s novými stesky 11,1 nep řátelství utrakvistů. Toto české zpracování ,Apologie' zů- 
Ldo v rukopise. 
S DR U H É strany došlo právě v posledních letech vylíčené Inlcmiky k [ckusu cl:dol:ncmu snaze Augustově, který však I,atří ccmítali velmi rozhořčeně: k pokusu připojit Jednotu I církvi podol:ojí, v níž by se ujali vedení pokrokoví utrakvisté ,tl iniciativy nám známého bývalého Bratra Václava Mitmánka. 
Mitmánek se z Basileje, kam jsme jej sledovali, dostal na , ,IS až do Paříže a meškal pak opět ve Vitemberku až do r. 1537, I dy jej bratrští Starší povolali zpět do Čech. Tu se Mitmánek, li m luterství Jednotě zhloubi odcizený, s Bratřími rozešel loIko se zatměl)'mi, neupřímnými mnichy a pyšnými, nesnášeli- 
'mi sektáři a velmi jim vyčítal neupřímné jednání vůči němu. (ld šel k podol:ojím; a jako prve v Basileji shledával, že Boží IIlilost není přivázána k Čechům, ale i jiné národy mají na ní I lidí!, tak nyní velebil v listech svému otci dobré lidi, s nimiž se 
(,tkal ve straně podol:ojí. Kristus není vězntm těch mníšků I"' atří], ale má své věrné i tam, kde oni vidí vládu Antikrista. I'opíral nyní, že by Bratří měli příčinu dělit se od české církve I ( užil po vyrovnání rozporů v českém protestantismu, aby II la vytvořena jednotná česká národní církev evangelická na l'llsitských základech. Qpustil luterství, k němuž se byl na čas ld,'lsil, připojil se docela k církvi podobojí a přijal její obyčeje a řády. 
" adresu Bratří přitcm podotýkal, že se i oni vrátili k lecčemus, I II dlíve na husitech haněli. Aby mohl v české církvi působit, jednal si v Italii kněžské svěcení [patrně u biskupa, jenž od I ,llldidátů z Čech nežádal odpřisáhnutí kalicha] a přitom i dokIlit át bohosloví. 
Proti Bratřím nyní vystupoval útočně. Přidružil se .1<..e I lIl'žím podobojí v jejich polemice, upíral s nimi Bratřím řádné IIIi"ž tví a tvrdil, že není radno od nich přijímat svátosti; Bůh je N'il církvi, nikoli sektě. A vytýkal, v té době věru již neprávem, 
167