Svěcení kněží I5 40. Závazky 
v oku. V konkurenční nevůli rozhlašovali zejména, jako již v době Vladislavově, že bratrští kněží nepřisluhují platně. Tím uváděli v pochybnost, platí-li sňatky před nimi uzavřené. A podezírali je, že závazky požadovanými při vstupu do Jednoty poutají nové členy k úplné poslušnosti a že na nich vynucují bohaté odkazy. Útočné pomluvy proti Bratřím a jejich kněžím šířili i tiskem. Ja Bratry takto nesočili jen staroutrakvisté. Nejostřejší spor se rozvinul mezi Bratry a kněžími novoutrakvistickými, kteří především cítili nemilou soutěž Jednoty jako církve sobě nejbližší. 
Na první žalobu odpověděla Jednota slavným, široké veřejnosti přístupným svěcením dvanácti kněží při synodu v Mladé Boleslavi 20. června 1540. Augusta vydal pak kázání, kterým při této ordinaci dovozoval plnou platnost bratrského kněžství z následování příkladu volby Matěje na místo Jidášovo po nanebevstoupení Kristově [Skut. 1]. Ve vylíčení volby prvních bratrských kněží Zr.l 467, které tu podává, pojímá věc tak, že B. Michal vysvětil tři zvolené Bratry jménem Jednoty, byv prý již prve od Bratří zvolen za Staršího. Nejen o užití svěcení valdenského, ale ani o římském kněžství Michalově není tu řeči: další to domyšlení názoru původně Řehořova, že ke kněžství není potřebí zevní apoštolské posloupnosti, kterou se honosí papežové, nástupci Jidášovi. 
Závazky u Bratří žádané vysvětlil Augusta dvojím spisem. 
Noví údové se jimi odříkají ďábla, světa a vlastního těla i všech bludů, slibují následovat Krista pod křížem v poslušnosti kněží jakožto služebrtíků Kristových, ve svazku pokoje a lásky, a zavazují se k řádnému životu a k zachování řádu. 
Polemika neprobíhala však ani se strany Augustovy klidně. 
Lukášův nástupce vedl ostrý útok na kněz~ podobojí a pokračoval tak ve starší již snaze získat laiky druhé strany, aby se od svých nehodných kněží odvrátili, aby si sami učinili úsudek o Bratřích a s nimi se sjednotili. Veřejný traktátový souboj se vyhrocoval docela osobně, když proti Bratřím vystoupil zejména Petr ze Zásadí u Litoměřic, litoměřický děkan Jakub Volyňský a kutnohorský děkan Václav Řezník. Vinili bratrské kněze, že neopráv- 
164 

Polemika s kněžími podobojí 
Jil 11(' vztahují výroky Písma o církvi na vlastní jednotu a slova II .lpoštolech na sebe samy, takže sebe vyvyšují na nezbytné ll' oSlředníky spasení. Oni, svévolní sektáři rušící jednotu církve, I Ilikoli novoutrakvisté stojí v cestě sjednocení stoupenců Božího ,Ikona a evangelického učení v Čechách. 
Za polemiky užil Augusta oddílu právě vyšlé, ostře útočné I Ilihy Lutherovy ,Wider Hans "VVorst' [1541], resp. Corvinova 1,11 i nského překladu onoho oddílu, který dal přeložit do češtiny l,tI, že Lutherovy útoky proti římskému kněžstvu vyznívaly III nli kněžím českým, na Římu svým svěcením stále ještě zá\ Islým. Luther a s ním tedy v české versi Augusta dokládá, že I rkev reformační je původní a pravá, kdežto církev římská se 
\ ými novotami pozdější a falešná. Kniha vyšla česky pod ná- 
cm ,Zrcadlo kněžské' s názornou rytinou, na níž se kněz I"llřuje v zrcadle v podobě vlka. Slovní doprovod pobízí českého c'dláka, aby cepem zahnal žravého kněze. Na žalobu kněží III i hou a rytinou podrážděných vydal král na Augustu zatykač, II muž Augusta unikl cestou do Vitemberku. Bratrští páni pak PlOlcstovali proti jednostrannosti králova zákroku: autoři hanli- 
'ch spisů protibratrských k odpovědnosti voláni nebyli. Polc mika se rozšířila i na Moravu, kde se ke kněžím přiřadil přelovský městský písař Křížek, někdejší Bratr, a k Augustovi ll. Adam Šturm s Martinem Michalcem, Starším. Tito odhalili tll ívější nestálost v učení hlavního odpůrce Augustova Václava I I'zníka, kdysi zwingliovce, o němž však nutno říci, že se později I' .149] statečně zachoval, když byli novoutrakvističtí kněží předIll('lem nátlaku se strany římské. 
Augusta a jeho přátelé podlehli duchu drsných polemik, I liTé se rozvíjely mezi reformačními církvemi a bohosloveckými 
1l1~ry na německé půdě. Bylo na místě, když současně [1542] p,ln Jan z Pernštejna jako vůdce novoutrakvistů a Kunrát I rajíř jako přední z bratrské šlechty směřovali k pokojnému 'oužití obou stran a kněze konejšili. Bylo na škodu věci, že právě It'hdy pan Kunrát zemřel. Zesnul v upřímné víře a s vděčností /('dnotě za její duchovní vedení, jsa sílen v posledních dnech lovem Božím z úst věrného vyznavače B. Jana Pousteníka, 
165