Jistota spasení. Rodina 
blízký také lidovostí svého mluveného i psaného slova. Velmi se lišil od ostatních seniorů, milujících spíše ústraní. Brzy prorážel meze Jednoty, jež nestačily jeho rozletu, a ukazoval k jejímu misijnímu poslání v českém národě způsobem jiným než její předchozí tiší kazatelé, působící raději osobně na jednotlivce nebo nevýbojně kladným svědectvím a s vědomím, že Jednotě je uloženo být menšinovou, protože výběrovou církví. Zcela jinak si vedl Augusta - ač dlužno říci, že již Tůma Přeloučský z prvních bratrských kněží dovedl ve svých spisech užít sarkasmu v obraně Jednoty útokem a ironie v kritice protivné strany. Cosi z táborské údernosti ozývá se z jednání a spisů B. Augusty. K tomu se nám projeví církevním politikem, jenž sice neopouští bratrskou zásadu o nesměšování věcí církevních s politickými, ale usiluje o sblížení s církví podobojí jak z důvodů vnitřních, tak i pro vzájemné posílení vůči římské církvi, na jejíž moc nezapomínal. 
I Augustovi - stejně jako Bavoryňskému - stalo se z Lutherova učení základním poznatkem, že evangelium dává celou jistotu spasení. Jako u jiných Bratří luterské orientace, tak ani u něho se však nesetkáváme s výslovným odlišením nového učení od staršího poj etí bratrského. Jako by bezděky a samozřejmě přijímal s nimi ospravedlnění z víry za přední článek víry a přisvojil si tak základní objev reformace Lutherovy. Odmítal záslužnické pojetí skutků určitěji, než se dálo za časů Lukášových. Ale trval na bratrských základech stálým důrazem na potřebu dobrých skutků, bez nichž je víra mrtvá, takže luterství po této stránce přijímal jako pokračování a pročištění svého vlastního pojetí víry. 
Z Lutherovy zvěsti přijal Augusta i nový pohled na místo křesťanovo v rodinném životě. Jeho ,Kázaní o stavu manželském' [1535] liší se od jiných bratrských projevů velice tím, že nemluví jen o povinnostech v rodině, ale i o radosti, kterou křesťan smí a má mít ze své manželky a ze svých dětí. Málokdo z Bratří dovedl tak vřele a srdečně popsat a vděčně zhodnotit dar rodinného štěstí, i když je znal, zůstávaje jako ostatní bratrští kněží svoboden, jen ze vzpomínky na domova z pozorování života rodin ve svém sboru a okolí. 
138 

Bavoryňský: ,0 pravém náboženství' 
EBYLO dosud dosti pověděno, jak Lutherova reforma c posloužila Bratřím vůbec k novému pohledu na postavení křesťana lIe světě a v občanském povolání. Byl to opět B. Bavoryňský [t I 535J, jmž v tomto novém duchu napsal ,Knihu o pravém náboženství kř'csťanském', až po jeho smrti tiskem vydanou [1543]. Pravé lIáboženství, což znamená ve staročeském užití slova především pravou bohoslužbu, jest mu ,skrze víru Čtení svatého poznati, dojíti, užívati i následovati Pána Boha v milosti a v pravdě jeho'. It'ví-li se zde i v rozlišování určitých stupňů zbožnosti vliv mysI ické literatury, je závěr velmi střízlivý. Protože Pán Bůh slouží lolikerým způsobem lidem, a to všem, není pravé náboženství lIie jiného než pravé vydávání sebe i svých věcí k obecnému Ill.ilku podle příkladu Božího. Nemá se tedy křesťan uzavírat III o sebe po způsobu mnichů, proti nimž kniha často polemicky 
111 ~řuje. Místo křesťana je uprostřed bližních; a je zřejmé, že 1\ Bcneš tu nemíní jen život Bratra ve sboru, ale i v širší, občanI (. společnosti. Zde má křesťan následovat Boha milováním dobrého a nenáviděním zlého ať již plněním určitých úkolů 
I í rkvi nebo v běžném povolání. Je tu hojnost ohlasů bratrských ol, I r('lů pro jednotlivé stavy a zaměstnání. Nový je otevřený 1" "ded k účasti křesťana na správě obce, ano i na soudu nad I' II hateli zlého. Účast na řízení obce, správa poddaného lidu, ll' lIí pro B. Beneše nutností, jejímž nebezpečím je lépe se vy11111 III!, ale naopak příležitostí k významné službě bližnímu po III rkladě Božím, k službě, kterou je ovšem třeba konat s novou "" ,Ivdovostí a v nové čistotě správně pochopeného úkolu. Takto 
I"lidtou funkci světské vrchnosti řadí B. Beneš co do významu I"" cl za funkci kazatele Božího slova. Dlužno ovšem připustit, 
I sic htický původ autorův mohl mít vliv na tento ochotný \II tl 1011 k povinnostem pána uprostřed poddaných. 
I podobné tóny se v jiné souvislosti ozývají také v knížce, ll, lilII Bratří napsali r. 1530 pod dojmem blízkého tureckého ll' III IJlC í, když minulého roku sultánova vojska byla dospěla I Ví lni. Bratří chtěli svou t. zv. ,tureckou knížkou' (,Zprá"" I 11.\lI ením Hesťanům věrným'], potom často přetiskovanou, I" ol 'I kř'esťanu především zbroj duchovní; i vedou jej napřcd 139