Nová úzká rada I532. M. Weisse 
ve schválení nově vypracovaných agend. S důrazem na stálou potřebu, aby se v Jednotě vůbec všichni hojně učili, čtena a přijata nová příručka pro kněžské mládence. Spis B. Beneše Bavoryňského ,Čtyř Bratří rozmlouvání o spasení celém' přijat jako vzdělavatelný výklad základních věcí víry. Snad jako tiché odmítnutí obnovy církevního roku, zavedené Lukášem, usneseno, že stačí zachovávat hlavní výroční svátky Kristovy a usouzeno, že,u Boha není žádný čas jeden mimo druhývzáctnější'. Svědomí mají být vysvobozena z vězení opačného názoru [D 141 n.]. Tehdy byl také zaveden nový katechismus, tentokrát již s tímto názvem prve u Bratří neobvyklým, na místě ,Otázek' Lukášových. 
Ještě významněji se nová orientace projevila po stránce osobní o, rok později [1532] při nové, opět nutné doplňovací volbě do Uzké rady, když toho roku zemřel z konseniorů i B. Krasonický, námi tolikrát s uznáním připomenutý. a volební synodě konané v Brandýse n. Orlicí se k slovu dostali mladí. Vyčtli dotavadnímu vedení nečinnost a domohli se vedoucích míst, ač tu šlo o kněze teprve loni ordinované: do Úzké rady zvoleni Jan Augusta, Martin Michalec, Mach Sionský, Jan Tejnský, Michal Weisse. B. Škoda se pro stáří vzdal předsednictví ve prospěch B. Roha. Za seniory zvoleni téhož dne Bratří Beneš Bavoryňský, Martinův bratr Vít Michalec a Jan Augusta, postoupiv takto z řady konseniorů hned najedno z předních míst v Jednotě. Na čas úřadovalo tedy pět seniorů, B. Škoda však téhož roku zemřel. 
Z těchto nových lidí, stojících v čele čtyři léta po smrti Lukášově, představuje B. Weisse, správce německých sborů v Lanškrouně a ve Fulneku, sklon k curyšské reformaci. Neprojeví se to snad přiblížením k jednotě habrovanských, s níž Jednota stále stála v polemickém napětí, nýbrž tam, kde B. Weisse vlivem své němčiny zasáhne do dogmatického výrazu Jednoty, určeného německé veřejnosti. 
Vliv luterský je tu zastoupen nejmocněji B.~ Rohem, Bavoryňským a Augustou. Jim byl Luther zřejmě učitelem, jehož hlasu Jednotaje povinna dbát ajím se dát poučit. Bratří přece od 134 

Beneš Bavoryňský 
samého počátku hledali široko daleko církev, o niž by se mohli opřít, ne-li s ní jako skutečně křesťanskou se sjednotit. Vždyť nezačali vlastní církevní společenství z touhy po svévolném vytvo"cní své bytné církve. Nesmějí být nevšÍmaví k tomu, že reformace učinila netušené pokroky od let, kdy se s ní obezřetně vyrovnával B. Lukáš, netaje nechuť k ,novověrcům'. Reformace dávala novou tvářnost německé církvi. Šířila se. ,Času toho učení luteliánské v Němcích skrze kazatele jejich slavně se před očima mnohých stkvělo, takže se i nám některým mimo [= nad] JedlIotu a učení její světlejší a dokonalejší býti zdálo', přiznají Bratří I J) 164] po patnácti letech [1546]' Ale ani v této době prudkého pl-íklonu k luterství nelze mluvit přímo o jejich luterisaci. I nyní se projeví vlastní podstata Jednoty v hlavní linii věroučné, zejména pdk v pojetí církve a v přízvuku na poslušnost víry, která má \ I isknout ráz celému životu křesťanovu v soukromí i ve spoleI ('lIstVí. 
Je-li jmenován spis B. Bavoryňského mezi knihami syno· dl 111 r. 1531 nově schválenými, pohleďme nejprve k němu a kjeho tutorovi. B. Beneš Bavoryňský Z Vlčího pole byl jeden z velmi mála 111.11 rských kněží rytířského původu. Pocházel z Turnova a trvalo .I. Isí dobu, než vstoupil do Jednoty. S B. Lukášem byl ve styku I' 1'. 1510, kdy se ho tázal po smyslu večeře Páně; nebyl tedy tl Illl1oho mladší než B. Roh. O jeho studiích ve Vitemberku, kde I III louchal Luthera a Melanchthona,.byla již zmínka. Tou dobou " I již [od r. 1521] knězem Jednoty. Působil pak s B. Rohem 
ll. Boleslavi. Podle Blahoslavova úsudku byl to muž výmluvný , pohotový spisovatel jasného slova, třeba psal prostě, protože 1I11111i10 nestudoval. Jeho čeština prý se podobala Melanchthonově 1 ,I ilit'. Z několika jeho vzdělavatelných spisů vyniká především 
1I111l1~l1ý dialog, nadepsaný v tištěném vydání ,Rozmlouvání 1,"ln 11 . ··tyř Bratří o pravém a gruntovním požívání jistého spaI III v pokoji svědomí dobrého' [1531]' Hovoří tu spolu Bratří J I ti II. 111ý, Smutný, Střídmý a Pokojný. První příliš snadno jásá I "I pas 'ním, druhý se o spasení příliš úzkostlivě leká. Tyto oba, 
lit' leprve počínající, poučuje B. Střídmý jako prospívající ud II t1uo ly a slouží jim k plnějším~ pochopení evangelia na obě 135