Vzdělání a celibát kněží 
---------- 
rozporech tak velice ,nalehl na milost Boží a na zasloužení Kristovo". Lutherova bezvýhradnost jej nyní spíše nutí k reservě a k důrazu na vyvážené spojení víry se skutky, jak na něm Jednota budovala svou péči o čistý život ve svých sborech. A Lukáš, mezi svými proslulý učeností, dal se svésti i k nevlídnému odmítnutí studia biblických jazyků, jako by šlo o práci meškavou, ne-li škodlivou, když prý přece latinská Vulgáta a její převody do národních jazyků církvi docela postačují. 
To ovšem neznamenalo, že by bdělému Staršímu v Boleslavi bylo lhostejné vzdělání kněží. IByli vychováváni v bratrských domech [snad i ve zvláštních ,domech společného shromáždění učedlníků', tedy v jakýchsi seminářích; D 58] za vedení zkušenýchl kněží. B. Lukáš pro ně sestavil příručku, přidanou ke katechismu ,Otázek trojích' jako její třetí díl. Kněžím připravil ,Zprávy kněžské' a kněžské modlitby. Na prvním místě bylo studium Písma, jež B. Lukáš ovšem pojímal cele prakticky s nedůvěrou k pouhé knižní biblické učenosti. K tomu cíli měly sloužit jeho edice Nového Zákona i jeho postily a jeho hojné spisy vůbec. Kněžský celibát hájil jako dobrý řád nikoli proto, že by manželství nebylo slučitelné s kněžskými pracemi, ale z důvodů praktických. Kněz je službou Kristu v církvi vázán tak cele, že není svoboden pro další závazek, jenž by mu přinesl roztržitost mysli a péči o rodinu. Zkušenosti s ženatými Bratry, kteří se stali kněžími, nebyly patrně nejlepší. 
Otázky, jimiž se diskuse zabývala, budou se vracet v pozdějších rozhovorech mezi Bratřími a Lutherem. Pozoruhodnější snad než jednotlivosti této první diskuse jest způsob, jakým se dála. Byla to v té době řídká výměna názorů mezi stranami, které se navzájem respektují a chtějí se k sobě mít laskavě. Luther, jindy tak rázný a břitký polemik, snáší odchylné, výrazně pověděné soudy Lukášovy. Uznává, že Bratří předčí německé stoupence očištěného evangelia svým životem a kázní a žádá je o přímluvné modlitby v tom směru. Má ovšem za to, že čistším učením může on se svými posloužit Bratřím a chápe své poučování skutečně jako bratrskou službu. Lukáš pak za Bratry opětuje tento přátelský tón, i když zcela určitě trvá při obraně 
126 

Ráz diskuse. Styky ustaly 
bratrského stanoviska. Provází své these výhradami, že jich nedrží neústupně, bez ochoty přijmout lepší pochopení pravdy. Nechce odsuzovat Luthera a jeho stranu a zejména děkuje za to, ,že námi, v světě poníženými, nepohrdáte, ale velmi příliš, ježto jsme nezaslúžili toho, přívětivě se k nám nestatečným máte, opovažujíce se tudy nebezpečenství mnohého'. A vyprošuje Lutherovi Boží požehnání. Bratří vydali tiskem nejen Lukášovu odpověď, ale i spis Lutherův ,Von anbeten' v českém překladě asi Rohově hned roku 1523. Přejné úsudky saského reformátora a jeho projevy dobré vůle přijímali jaká posilu pro své postavení před cizinou i doma mezi podobojími, kteří byli Lutherem zaujati. 
Není pochyby, že zájem o Luthera mezi Bratřími, zvláště v kněžských kruzích, neumlkl ani po pěti návštěvách ve Vitemberku, které trvaly do r. 1524. Ale oficiální sry.9' ustaly; snad i proto, že bratrští poslové nemohli doma uspokojivě refiTovat o mravní výši života studentů na vitemberské universitě. Tím byli Bratří, zvláště ovšem Lukáš, varováni k opatrnosti. I Luther se příležitostně vracel k zdrželivým úsudkům o bratrkém pojetí svátostí, víry a poměru ke světské moci, když tyto 
otázky nabyly v Německu ožehavosti vystoupením Karlstadto\ ým a Miinzerovým. Mimo to spadá do r. 1525 výbuch selské \ :tlky, zakončené krutým násilím, jehož se proti povstalým sedlá111m dopouštěla i luterská knížata, při čemž Luther přese všecky 
. hrady stál na straně pánů. I když nemáme výslovných dokladů, III IllllŽeme se ubránit domněnce, že Lukáš jako vůdce Jednoty, llljíd stále bděle proti užívání světské moci s útiskem poddaných tvrdým vykonáváním práva, mělo důvod více k tomu, aby , sl CÍch s Vitemberkem nepokračoval. 
( ) I. Ě N Í způsobené v českých církevních poměrech pro1111 1111 I í m reformace Lutherovy dalo příleži tost Malé stránce I, .Il1l1t , aby se znovu přihlásila ke slovu. Dožívala již za vedení , '-II ll-ho B. Amose [zemřel asi r. 1522], když se k ní připojil III dll II anský nožíř Jan Kalenec, horlivý posluchač prvních lul' I I , Illýšlcjících kazatelů v Praze. I Lukášovu Jednotu po127