o pokloně před svátostí 
satanské pokušení. Ale jsa tázán odpověděl znovu, že víra nechce vědět víc, než že v chlebě je tělo živého kralujícího Krista, a o pokloně usoudil, že záleží na věřícím, chce-li se Kristu ve svátosti klanět čili nic. 
Když Lukáš zvědělo těchto odpovědích, zaujal k nim velmi odmítavé stanovisko. Viděl v nich porušení prostoty evangelia a prostředkování mezi věcmi, které si navzájem odporují. Názor, že je ve svátosti tělo Krista vládnoucího, neobstojí, pravil-li Kristus při ustanovení večeře Páně: , Totoť jest tělo mé, které se za vás vydává'; mínil tedy tělo, jež mělo být ukřižováno, nikoli tělo oslavené, jímž jest nyní v nebesích. Tam má směřovat naše víra a úcta. Vzpomeňme, že v Čechách byla otázka po přítomnosti Kristově ve svátosti a po jejím způsobu ožehavě živá od sta let. Kladl-li ji Op tát, blízký v té věci táborům, očekával odpověď, kterou by byl posílen v odporu proti katolickému kultu svátosti. Tak i mezi Bratřími platilo klanění svátosti za modloslužebné uctívání stvořené věci poctou příslušnou jen Stvořiteli. Lukáš byl dotčen stanoviskem Lutherovým, jenž otázku posuzoval se stanoviska křesťanské svobody, jako by šlo o vedlejší věc. Na Lutherovu žádost [kterou teprve začínají oficiální styky mezi ním a Jednotou] vysvětlil mu bratrské učení latinským spisem, asi překladem své knížky ,0 pokloně', kterou byl vydal r. 1520 česky. Ale Luther nerozuměl těžkému slohu Lukášovu a nabídl jinou cestu k dorozumění: sám napsal počátkem r. 1523 výklad ,0 klanění svátosti svatého těla Kristova' [, Von anbeten des Sakraments des heylingen leychnams Christi'] s oslovením: Meinen lyben herrn und freunden den Brudern, genant Valdenser, ynn Behemen und Mehren. 
Ve styku s Lutherem užívala Jednota jako poslů ll. Roha a ll. Michala Weisse, kteří do Vitemberku vedle písemných vzkazů a odpovědí přinášeli také ústní informace. Luther zatím poznal i bratrský katechismus v německém překladě z r. 1521 či 1522 a vyptával se na různé stránky učení a řádů Jednoty. Jeho dřívější nedůvěra ke kacířským Bratřím pod vlivem tohoto bližšího poznání zmizela. S úctou jim vydává svědectví, že neví nikde na světě o takové čistotě evangelia, jakou nalézá při nich. 
124 
Diskuse mezi Lutherem a Lukášem 
Po tomto předznačení hájí ve jmenovaném spise adoraci Krista ve svátosti [kde jest jeho tělo a krev, jest přece i On] a rozebírá pak jiné články bratrského učení. Chválí, že dobře věří o Bohu v Trojici, že opustili poslušnost papeže a biskupů, že zamítli víru v očistec, že nevzývají matku Boží ani svaté, že usilují o křesťanský život a konají kázeň. Ale míní, že nesprávně křtí dítky na jejich budoucí víru, kdežto podle jeho názoru jsou dítky věrou církve očištěny a věrou obdařeny, neurčitým jeví se mu bratrské učení o skutcích, jako by na ně ještě kladli přílišný důraz, nesouhlasí s jejich trváním při sedmi svátostech a že prakticky nedopouštějí svým kněžím manželství. Měli by si laké získat vzdělání v biblických jazycích. 
Lukáš napsal ještě r. 1523 obšírnou ,Odpověď Bratří na spis M. Luthera' s určitou obhajobou bratrského učení ve všech doll- ných bodech. Jeho odpověď a kritika je nesena klidným sebev(·domím starého učitele, jenž smí předkládat vyzrálé, v protivenství osvědčené učení a řády mladšímu druhu, který teprve IlI'dávno začal sobě i jiným razit cestu z římského Babylona I Irpšímu poznání pravdy. Až příkře trvá při odmítání poklony pll'd svátostí jako modloslužebné ohavnosti na místě svatém ol nesnáší v té věci polovičatost. Zamítá křest římský, udílený 
" víře, že se jím vlévá milost Boží. Nechápe hloubku a radostIlosl Lutherova pojetí, jemuž jest víra holým živým spuštěním 1101 Kristovo zasloužení, takže člověk beze všech svých skutků \ Ilitřnosti srdce na to spoléhá, že ne jeho vlastní, ale Kristovi I lilkové a zasloužení hříchy jeho shlazují, smrt zapuzují, peklo I'tlldeujÍ, i když Luther vzápětí dodává, že živá víra činí bliž111111\1 dobré skutky a chválí Bratry, že víru spojují s láskou a s polil lIostL Lutherova formulace mu patrně nezaručovala po- 
"I.I vek nového života. ,Ač člověk spravedlivý z milosti v Kristu I I I Dueha sv. bývá darmo bez svých skutkův, však té milosti 
I" ,Ivecllnosti v smlouvě zákona a v posvěcení nemá na prázdno , ,'I Skutkové z ní i při ní býti mají.' ,Toliko o víru stojíte, 1111 'hLI odpuštění snadně svědčíte, bez kázně a pokání hří./otko by neslýchané učení Lutherovo Lukáše zarazilo na PI, se sám prve bral, kd yž před třiceti lety v domácích 
125