životný střed bratrské theologie 
Jestliže dále vystihovali zvláštní způsob Kristovy svátoslll\ přítomnosti jako duchovní [spiritualiter], chtěli tím čeliti jak učení transsubstanciačnímu, tak i učení o konsubstancia j. Večeře Páně jako sborová a sborotvorná slavnost církve nadějÍ<'1 se budoucí slávy Kristovy, předpokládala a vyžadovala odpo vědně uskutečňovanou kázeň a členský řád. 
Závěr 
Růst ve zjevené pravdě 
Ježíši. Ke své ,obzvláštnosti' cítili se Bratří ,připuzeni' tlakem Božího slova. Ve své dějinné existenci sdružují pozoruhodně dva motivy, motiv oddělení a motiv sjednocení pro víru, pro vyznání. Všechna bratrská písemně dochovaná vyznání víry z konce 15. a ze 16. století vydávají ,počet z víry' jménem vyznavačského obecenství, kterého se v jeho konkretnosti nemohli a nechtěli právě kvůli Kristu vzdát. Ale týmž dť'chem se Bratří přiznávají výslovně k obecné církvi. Její jednotnost mají do takové míry za Bohem chtěnou a svatou, že se dokonce jakožto organisace zříkají slout církví. 
Přisuzujeme-li bratrské theologii povahu do značné míry samostatného naukového typu, nechceme tím říci, že vytvořila a propracovala uzavřenou dogmatickou soustavu, která by ve svých formulacích nebo dokonce ve svém obsahu nepotřebovala oprav. Viděli jsme přece, že jedním z nejtypičtějších znaků samotného bratrského myšlení bylo přesvědčení, že církev má ve svém poznání víry neustále růst ve zjevené pravdě. Tato zásada souvisí také se skutečností, že Jednota byla bezmála programově ochotna, ovšem za příslušných podmínek, své dogmatické vyjádření měnit. 
O některých dogmatických otázkách učili Bratří po dlouhá léta způsobem, jenž se věcně přibližoval pozdějšímu naukovému typu reformovanému. Tak tomu bylo hlavně v christologii a v důsledku toho i v učení o večeři Páně, kde rozvíjeli myšlenkový přínos táborskÝ.l S některou výhradou a omezením to můžeme říci i o bratrském pojetí církve a učení o vyvolení, jímž přes Husa sahali zpět až k Viklefovi. 
Hlavní pozornost a starostlivost Bratří náležela církevně, obecenstevně prožité odpovědnosti k Boží nabídce spásy v Kristu, při čemž ekklesiologii dali do služeb soteriologii. Ve vztahu k tomu, co je spasitelně událostným obsahem víry, lásky a naděje, mohou jednotlivé jednoty, Jednotu bratrskou nevyjímajíc, vykonávati toliko časově podmíněnou, relativní, přece však skutečnou a potřebnou služebnou funkci. 
V tomto ohledu bylo svědectví Českých bratří souhrnně a závěrečně vyjádřeno theologickou stránkou díla J. A. Komen- 
441 
VE VYZNAVAČSKÉM ODKAZU Jednoty bratrské se sl' tkáváme se samostatněj"3ím a jednotněj'íím naukovým typem nez tomu je s husitskými stranami předchozí doby. Patří-li husitslví a v něm zejména táborství svým autoritativním principem n:1 stranu ,první reformace', tedy církve slovem Božím se reformu· jící, jest Jednota bratrská reformační i ve smyslu ,druhé reformace' positivním obsahem svého učení, blízkého jejímu tak zv, materiálnímu principu. Theologie Českých bratří se nevyčerpáv;'\ několika polemickými antithesemi, které by vyj :tdřovaly přl'vážně protest a vzpouru proti dogmatické budově středovčk( církve. Našla svůj životný střed v díle spasení, vírou uchva Clvaném a uskutečněném v Kristu. Toto centrum um'Jžňovalo jed notný pohled na život i na smrt. S hlediska historického doznčlo v Jednotě bratrské husitské revoluční hnutí v době, kdy revolu (' již byla zbavena svého m'Jcenského p03tavení. S hlediska dějill dogmatu znamená však Jednota theologickou radikalisaci lá borského dědictví: radikalisaci, kterou svérázně předznamenal odsvětšťovací, desekularisující protest Petra Chelčického. Pod nětem ke Vzniku Jednoty a trvalou hybnou silou jejího bohoslovl byla a zůstávala veliká ,nouze spasení'. Husitské církve se zajistt dávaly v některých chvílích určovat také ne theologickými fak tory i ve formulaci svých programů. Jednota bratrská nerOZll měla své reformaci téměř nikdy jinak než jako vlastní vychvá (' nosti [vyvolenosti] z nouze nejvyšší. Bratřím šlo o Krisl VII církev, o pravou podstatu a povahu Božího ~jevení v Kristll 
440