Svátosti. Křest 
Konfirmace. Večeře Páně 
odpovědností přivede dítě pěstováním, to je výukou a výchovou k možnosti rozhodnutí víry. Takovéto pojetí nedokonalosti křtu dětí přimělo Jednotu bratrskou nutně k obnovení katechumenátu a ke zdůraznění významu konfirmace. Konfirmační íád bratrský vylíčil Lukáš latinsky ve své Apologia sacrae Scripturae r. 1511 a od r. 1520 byl tento vzor prostřednictvím Erasma RotterdzmEkťho a jeho žáků mezi uformátory [BuceraJ předán uformačním CÍrkvím. Lutherovi vytýkal B. Lukáš přílišné zevšeobecnění křtu, jež zbavuje ,lidovou' církev vyznavačské povahy. Ale již r. 1532 zdůrazňují Bratří užitečnost křtu dětí i bez ohledu na konfirmaci a o dvě léta později skoncovali i se zvykem překřtívání těch, kteří k nim přistupovali z jiných křesťanských jednot. K této změně v theologickém hodnocení křtu byli přivedeni vůlí shodnouti se i v tcmto článku s ostatními jednotami reformačními, ale ovšem i hrozcou pronásledování, jíž by byli vystaveni dvojnásob, kdyby je vrchnost zaměnila za novokřtěnce, jimiž v podstatě od samého začátku nebyli. Teprve však v r. 1572 vyhověli Bratří nakrátko luteránům, když připustili, že [i ;dětem lze přisoudit víru, ale v příštích letech se zde vrátili ke stanovisku dřívějšímu. V Kralických výkladov)'ch [oznámkách chápou křest naveskrz ve smyslu reformovaného učení. 
UČéní o večeři Páně vypracovali Bratří ve ,měru bohaté eucharistologické tradice husitského hnutí. Vcelku se přidrželi toho pojetí, k nc:muž se propracovalo bohosloví táborů ve svém druhém období po r. 1421. Obsahem večeře Páně jest Bratřím Ježíš Kristus se svým celým spasitelným dílem a se zaslíbením, že toto dílo slavně dovrší v den nejposlednější. Účinnost svátosti je podmíněna Duchem svatým a vírou jako darem Ducha. Podle B. Lukáše je Kristus přítomen svým svátostným bytem. S tímto názorem souhlasila i pozdější bratrská pokolení, takže jim nebylo zatěžko přijmout také kalvinistické chápání večeře Páně. Zdůrazňujíce, že Kristus je přítomen právě, vere, odmítali Bratří někdejší učení pikartské stejně jako habrovanské, křtěnecké a některých stoupenců Schwenkfeldových pro jeho spiritualismus. Přitcm však nemusili ze svých předpokladů povoliti monofysické tendenci luterského učení o corpus Christi gloriosum. 
439 
------------------------- 
a jejichž výklad by sloužil celoroční interpretační výuce jednotlivých článků apostolika, byl Blahoslavem r. 1565 rozhodně zamítnut. 
Bez Božího slova žádná svátost. Svátosti potvrzují kázané slovo. Po scholastickém způsobu definuje B. Lukáš svátost jako viditelné znamení neviditelné milosti a pravdy, v Kristu založené ajím darované. Nikdy však není svátost totožná s pravdou, s res svátosti. Proto je třeba o svátostech ,střízlivě smysliti' [1493J. Se stejným záměrem varují vykladači Kralické bible před přeceněním svátostných úkonů a odmítají jakoukoli představll o automatické účinnosti svátostí per opus operatum. Nicménč nebyla Bratřím svátost nikdy pouhým jen znamením a v tom smyslu psal již B. Lukáš proti Zwinglimu. Svátost má svou vlastní, specificky svátostnou hodnotu. Ta sice není totožná s podstatnou pravdou svátosti, je však Pánem církve chtěna a míněna, musí se tedy církev po ní ptát a od ní očekávat slíbený prospěch. 
V souhlase s pozdně scholastickou tradicí uznával Lukáš sedmipočetnost služebných svátostí. Luthera právem překvapovalo r. 1523, že Bratří převzali ještě sedm svátostí z papeženské církve, ačkoli Písmo zná toliko dvě, křest a stůl Páně. B. Lukás trval na svém stanovisku, podmíněném augustinským pojetím o zásadně neomezeném počtu svátostí, jestliže vnější úkon i vztah zviditelňuje pravdu biblického poselství. Vskutku podroboval Lukáš tradiční chápání svátostí výkladu Písma, a byl tak veden k jejich dalekosáhlému přehodnocení věcnému. Asi o J r. 1532 přestávají i Bratří hovořit o sedmi svátostech. 
Podle B. Lukáše nemá křest magický účinek. Křtu musí předcházet ospravedlnění a znovuzrození, působené Boh m samým, se strany člověka pak víra a vyznání víry. Služebn st křtu má dvojí záměr. Jednak chce dosvědčit spravedlnost z vír a jistotu spasení, jednak včleňuje křtěnce do duchovního t'h církve. První záměr křtu může proto býti splněn jen při křlll dospělých lidí, neboť pouze ten, kdo ,došel rozumu', mM.t· v Krista uvěřit a zároveň jej také vyznat ústy. Nicméně sm(jt a mají býti křtěny i děti, jestliže se jim křest udílí toliko zámčr(,1ll druhým za předpokladu, že církevní obecenství se svrchovanoll 
438