Služebnost církve. Světská moc 
ale je mnoho jednot [na příklad římská, česká, utrakvistická, ano Jednota bratrská sama J. Ekumenická myšlenka kotvila tak u Bratří v samém ohnisku jejich promyšlené ekklesiologie. Lukáš formuloval zásadní ekumenicitu, všesvětovost církve na základč theologických předpokladů, s nimiž se setkáváme už u Chelčického. Takto osnované učení o církvi obecné a jejím vztahu k dílčím církvím čili jednotám bylo pak v 17. století dobovi'aktualisováno mezicírkevně irenickou prací J. A. Komenského. Lišilo se v základu od pohodlné tolerance, které se namnoz(' oddával unavený racionalismus. 
Služebnou funkci církve si Bratří uvědomovali s velikou odpovědností. Plodem této uvědomělosti bylo pečlivé vypracování sborových řádů. Bez řádu a kázně ne dovedli si BratH vpravdě služebnou církev představit. Struktura tohoto řádu byla dána trojím stupněm bratrského členství, počínajících, pokračujících a k dokonalosti se nesoucích. Než i tento řád navazující na ,demokratisované' pojetí tří stupňů dokonalosti podle středověkých mystiků, k němuž směřovalo milíčovské hnutí česk{O a husitství, byl Bratřím jenom lidským zřízením, ius humanum. Bratří však byli přesvědčeni, že konkretní služebná církev se musí odvažovat konkretní odpovědi na Boží výzvu a dáti jí výraz i ve vnějším kázeňském řádu. 
Ke světu, to znamená k politické organisovanosti společnosti a k jejímu právnímu a mravnímu řádu,'se měli Bratříjakož(o církev zprvu krajně kriticky. Protože chtěli býti církví a jeli církví Kristovou, odmítali spolu s valdenskými a s Chelčickým všecku oblast společenských vztahů, zaručovaných po feudálním způsobu přísahou. B. Lukáš arci dovozoval, že tento postoj nemůže býti ve své převážné negativnosti vnitřně ospravedlntll Novým Zákonem. Jako vítěz nad hříchem osvobozuje Kristus křesťana k ochotné službě i v politické obci. Lukášovo pojetí světské moci odmítlo nesmiřitelný dualismus Chelčického mezi církví a světem právě tak, jako zase přílišnou důvěru v zásah vrchnosti do církevních záležitostí. Bratří upírali vrchnosti dCI sledně jakékoliv ius reformandi ar. 1540 prohlásili právě v t('lo jediné otázce svůj nesouhlas se štrasburským reformáton'Il1 
436 
Královská vláda Kristova. Kázání 
Martinem Bucerem, jenž jim přece nevšední mírou rozuměl a přál. Sborové řády Jednoty bratrské prozrazují napořád vůli radikálně podrobit veřejně občanský život křesťanů královské vládě Kristově, aniž tím arci byla církev povýšena na pořadatelku světa po způsobu římského katolictví. Až do šedesátých let 16. století vykazují bratrské řády a příležitostné synodní dekrety zřejmou protifeudální tendenci. Vlivem filipismu a kalvínství stává se ovšem po tomto časovém předělu i Jednota konservativním útvarem institučním s kladným zájmem o přirozené potřeby lidí, uznávajícím tradiční společenské pořádky a zřízení. Teprve zase u Komenského se uplatňuje s novou silou nespokojenost se stavem veřejných poměrů v evropské společnosti a starost o to, ukázati člověku ve světle evangelia i v tomto ohledu nové cesty. 
Spolu s Písmem svatým měli Bratří kázání za první ze služebností církve. Jako již v husitství mělo i v Jednotě kázání prakticky ústřední místo a význam. Na rozdíl od revolučního období husitského ztratilo sice bratrské kázání programovou a mobilisační funkci v široké veřejnosti, nabylo však zato svým zaměřením k pospolitosti sboru výrazně vzdělavatelské povahy. Část úkolů, jež kdysi plnilo husitské kázání, převzal od počátku 16. století nedávno objevený knihtisk. Bratrští kazatelé užívali knihy uvědoměle a průkopnicky. Úkol kázání však specifikovali ve smyslu biblicky vykladačském, katecheticky vzdělavatelném a sborově výchovném. Zvěst Písma, soudí Lukáš, se sděluje především kázáním. Soukromé čtení bible není podle jeho názoru církevním užitím Písma. Tak soudili bratrští Starší ještě v polovině 16. století. Tištěné pokyny k četbě Písma, které rovněž od té doby vydávali, měly sloužit Bratřím při tajných shromážděních za pronásledování. Ale ještě ve výkladech ke Kralické bibli zdůrazňují, že kázané Boží slovo, založené na svědectví Písma, nestrpí nad sebou žádnou vyšší odvolací instanci. Za texty kázání sloužily Jednotě tradiční evangelijní a epištolní perikopy. Tuto soustavu perikop hájil a obhájil B. Lukáš i navzdory nesouhlasu některých Bratří. Augustův pokus nahradit perikopy vybranými texty Písma, o něž se opírá apoštolské vyznání víry 
437