Dary Ducha svatého 
Věci služebné 
opíráme o jasné a jednoznačné výroky Písma, jejichž záměn'II1 je vzdělání víry a zbožnosti, útěcha kajících a napomenutí Jl(' kajících a sebejistých. Výroky, které znějí co do litery tvrd~ji, hledíme vyložiti tak, aby souhlasily s výroky jednozn ačným i a sloužily právě vzdělání, útěše a napomínání'. 
Duch svatý, sám domovem v okruhu věcí podstatný -h, vtrhuje člověka do jejich oblasti, činí jej jejich podílníkem, čili, jinými slovy, se strany Boží v člověku vzbuzuje víru, lásku a na· ději ve vztahu k Božímu spasitelnému jednání. Víra byla jil Chelčickému výlučně darem Božím, žádným lidským zásahl'1l1 nevynutitelným, a byla spoj ena i u Bratří s ochotnou poslušnosll rozkazům Páně. Od poloviny 16. století zdůrazňovali Bral II neméně silně moment důvěry ve víře, aniž se přitom zřekli staršího pochopení víry jakožto pohotovosti, povolnosti k po slušnému činu. Kraličtí vykladači Písma svatého nespatl'u j I spasení pouze v ospravedlnění a odpuštění hříchů, nýbrž st jlll' i v povolání k novému životu. Proto spojují vytrvale víru s lús kou. I když B. Lukáš vyličoval lásku výrazy augustinskýl1l i překonával zejména svým Spisem o lásce [1523] jejich anti( k) erotický ozvuk a dosah: láska je čin Boží, uskutečněný z mi/o srdenství Božího v Ježíši Kristu bez vědomí, bez přičinění, b 'I vůle a bez zásluhy člověka. Lidská láska smí slouti křesťanskoll, pokud čerpá z lásky Kristovy svůj rozhodující podnět. Ale exi~ tence věřícího není vírou a láskou ještě plně, d03tatečně vystiž 11.1. Teprve naděje jí dává směr a pohyb. Osvobozuje od falešných 11.1 boženských, antikristovských jistot, od nepravého vědomí zabl'/' pečenosti stejně jako i od každého strachu. Jako sbor či sh 1'0 máždění nadějících se není církev ve svém rozhodování určov;ll1 I představou nějaké konečné katastrofy, nýbrž naopak kladnÝl1I zaslíbením o konečné manifestaci Kristova vítězství, kter' jl bylo zásadně vybojováno. Vidíme tedy znovu: bratrské pop mání podstatných věcí ,strany člověka' upozorňuje na to, II podstatnými věcmi ,strany Boha' vyjadřovali Bratří dogmati< I spíše dílo, skutky, jednání trojjediného Boha nežjeho metafy i< k chápané bytí. K vyjádření tohoto poznání užívali arci výrazi .I, zatíženého z domova statickou povahou, 
434 
Věci služebné 
BRA TŘÍ NE U ŽÍV ALI rozlišení církve na viditelnou a neviditelnou. Věděli sice o podstatné církvi, kterou je třeba hledat a nalézat všude tam, kde lidé vděčně přijímají slovem Božím zvěstovanou milost Boha Otce, zásluhu Ježíše Krista a dary Ducha svatého skrze víru, lásku a naději. Prakticky však mluvili většinou o církvi jako o skutečnosti služebné, protože je ve službách vyhlašování spasitelného díla Božího svým kazatelstvím a svým obecenstevním jednáním. Tato její služba je viditelná. Přesto neozřejmuje podstatné věci, na nichž spasení neodmyslitelně závisí, všechno, co viditelná církev kdy vykonala nebo v přítomnosti koná. Jestliže tedy Bratří vážně počítali s viditelností církve a s konstatovatelností její práce, zároveň se tázali po její pravé podstatě a po její pravé funkci. 
Pravá Kristova církev je po celou dobu své existence v čase v situaci eschatologické. Její věrnost lze měřiti právě tím nakolik si toto své specifické postavení uvědomuje a důsledně s ním počítá. V naději je anticipací Božího království. Je souborem všech, které Bůh v Kristu vyvolil, aby měli účast na podstatných věcech. Její svatost je založena v Boží spravedlnosti a pravdě. Služebná církev má člověka přivádět do církve podstatné. Není tedy sama sobě cílem. I ona sluje svatou, ovšem pokud má vskutku účast na Kristově zásluze. Na níjest, aby byla církví vyznavačskou, ochotnou trpět. Později přijali Bratří z ;Au~u.stany za znak pravé církve slovo Boží a svátosti, ale pfidavah Jako další známku církve život sevřený kázní a pohotový k vyznavačskému utrpení ve světě. 
, . SluZebná církev se podle bratrského názoru projevuje ve vIdItelných shromážděních křesťanského lidu po všem světě. Tím se její obecnost rozšiřuje, už podle přesvědčení prvních ~ratří, na všecky národy a organisované církevní útvary, jsouc JIm nadřazena. Je jenom jedna církev [podstatná i služebná], 
435