Vyvol.ení a předurčení 
------------ 
Bratří určována přesvědčením, že Ježíš Kristus skrze svůj descensus Satana svázal, a tak dovršil nadobro své vítězství nad hříchem. Ještě 1598 obhajoval B. Turnovský velmi rozhodně tento názor, jímž se Jednota dostávala do blízkosti luteránů, ale už r. 1593 se Bratří přiklonili k reformovanému výkladu 1. Petrovy epištoly 3, 19. Na anselmovskou otázku, proč se stal Bůh v Kristu člověkem, odpovídali poukazem na Boží svatou spravedlnost, jež hřích ani nechce ani nemůže trpěti. Hřích mohl býti usmířen toliko Božím Kristem. Dramatičnost Božího projevu lásky, která se v Kristu Ježíši člověku dává, vítězný boj Krista krále, nebyly však Bratř~m nikterak předmětem rozumového zdůvodnění a rozboru, nýbrž vděčně přijímanou zvěstí evangelia. Milost má své odůvodnění v sobě samé. 
Domyšlení tohoto předpokladu vede k otázkám 1!Yvolení a předurčení. Důraz na vyvolující dílo Boží nalézáme už v projevech zakladatelské generace Bratří. Objevuje se ve spojení s eschatologickým vědomím souručivého účastenství v církvi pronásledovaných, od světa nepochopených a zneuznaných lidí, v církvi, která věrně následuje svého Pána cestou kříže. Jde tu o promítnutí jistoty spasení jaksi do věčnosti. Viklefův vliv působil k tomu, že Bratří někdy mluvili o církvi ďáblově, která podle Lukáše shromažďuje všecky zatracence od času Adamova pádu, ale o dvojí predestinaci vědomě mlčeli. Podle Blahoslava [1562] nesmí býti predestinačnímu učení dáván podklad spekulativní, nýbrž výlučně soteriologický. Červenka upřesňoval: 
O predestinaci je třeba mluvit jen potud, pokud se tím může osvětlit nesmírné bohatství milosti a lásky Boží k církvi a k spasencům. Mluvit o praedestinatio gemina je proti Písmu svatému. Přímo kalvinistické řešení predestinace je sice v katechismu bratrském z r. 1608, ale u Komenského se znovu vrací názor že 
, 
predestinace je výrazem jistoty našeho spasení v Kristu, kterou se ujišťujeme v životě. Posledni český senior Bratří stál v této otázce na stanovisku vysloveném r. 1645 synodem Jednoty a reformovaných v Lešně: Učení o vyvolení má sloužit slávě Boží a znemožnit všecku chlubivost lidskou. Vinu na zavržení má člověk sám. ,V učení o tak vznešeném tajemství se důrazně 
433 
Učení o člověku, o Kristu 
cejské a epikurejské, jak se jim zdála znovu ožívat zejména v italském humanismu. Prvotní člověk mohl svobodně rozvíjel dary víry, lásky a naděje. 
Sama idea všeobecného kněžství je u Lukáše založena již ve stvořitelském řádu Hospodinově a hřích mu znamená v neposlední řadě právě ztrátu této výsady. Na rozdíl od Lukáše tvrdil však Červenka, že ani první člověk nebyl dokonalý, nýbrž stvořen k tomu, aby se ve své živočišnosti k dokonalosti nesl. Ale od první své generace Jednota učila, že hřích tkví vlastně v duchu lidském a že se nejnebezpečněji projevuje právě na poli náboženském. Hřích je volním činem člověka, vzpourou proti závislosti na Bohu, neposlušností. Porušil člověka natolik, že SVOll vlastní zkaženost nepoznává a neuznává. Musí mu být zjevena. 
Víra v Krista Ježíše byla Bratřím srdcem křesťanského vyznávání a christologie proto obsahovým centrem všeho bohosloví, protože mluví ,0 způsobci spasení našeho'. Převzali chalkedomk{formulace o paradoxním spojení obou přirozeností, Boží a lidsk(, v jedné osobě Kristově a v příslušných jejich výkladech mŮŽeml" ~onstatovat dyofysitskou tendenci. Vlivem táborského myšleni jednoznačně odmítali učení o všudypřítomnosti [ubikvit I Kristově. Dynamický charakter vladařské svrchovanosti Krist.l krále nad církví i nad světem projádřili rozlišením různých ,bytů' čili způsobů existence Kristovy. Tak píše častěji Luk{\~ za prvé o podstatném, přirozeném a tělesném bytu Kristov(', -: němž vstoupil na nebesa, odkudž přijde soudit živýcll 1 mrtvých, za druhé o jeho bytu mocném podle božství i podltlid~tví, .za třet~ o jeho bytu duchovním, jenž se uplatňuje a projl' vUje v JednotlIvých duších a v církvi a posléze za čtvrté o KristovI" bytu posvátném čili svátostném, v němž působí mocně, práv!" a duchovně, aniž byl tímto bytem ztotožnitelný se svým by tem přirozeným. Vzkříšený Pán sedí na pravici Boha Ot( I" a jeho návrat závisí výhradně na jeho dobrovolenství. Zde, \1 víře ve Vzkříšeného, koření od samého začátku dílem bratrsk.'l eschatologická naděje, dílem bratrské pojetí večeře Páně, kll"11 později osvědčí svou příbuznost s interpretací reformovanou. Pokud jde o Kristovo sestoupení do pekel, je starší předsta II 
432