TU1"novský. Komenský 
zejména proti zwingliovskému směru v kalvinismu sjeho spirilll:l lisující tendencí jak v učení o večeři Páně, tak v učení o KristovI sestoupení do pekel, ač se jinak dalekosáhle v názorech shod .11 s basilejským Janem Jakubem Grynaeem.Jeho chvála původního bratrského bohosloví nebyla zaslepená a měla nepřeslechnutclll . pathos upřímného hledání pravdy Písem. Vzrostlý autoritalivlIl nárok bratrských Starších odmítal poukazem ke koinonické po vaze theologické práce v předchozích pokoleních Jednoty, .1 Moravě a v Čechách nedošel mezi Bratřími přejného sluchu, allo i v Polsku spěl po jeho smrti [1608] myšlenkový vývoj Jednoty jinými cestami než očekával; vyústil ve třicátých letech 17. stol(,tl v organické celkem spojení Jednoty s reformovanou církví malo polskou a litevskou. Vývoj v českých zemích, slibně uvoln '11\ Rudolfovým Majestátem 1609, byl násilně přerušen náslcdk\ bělohorské porážky z r. 1620, ale i zde je patrné, že v posledníc " dvou desítiletích před touto pohromou byli Bratří věroučně ZCl 1., blízcí kalvínské reformaci. Někteří z nich se r. 1619 vyslovili dokonce pro plnou její recepci. 
Theologická stránka rozsáhlého díla j. A. Komenského dorozvijl v hluboce změněných vnějších poměrech, bratrský odkaz a Z.I vrcholuje tak jeho vývoj, byť si ve zcela určitém přehodno ('II' Vyrůstá z práce několika generací, a to ještě v době a na míst(,( " kde se potkávají a nejednou' nevlídně střetají ne vždy stejnorod myšlenkové kusy. Komenský prohlásil, že se chopil práce na zkp šení method lidské výuky a výchovy nikoli jako pedagog, nýlll jako bohoslovec. Řekneme-li, že byl posledním českým senior C'IIl Jednoty, vyjadřujeme tím obsahově více než se obvykle za I. mívá. Není to jen posmutnělé konstatování zániku Jednoty Řc"o řovy, Lukášovy, Blahoslavovy, Kralických a Turnovského . .Je' " také genetický výměr Komenského složité osobnosti. Pokrac CI vatelství v bratrské linii nestačí ovšem vysvětliti Komensk("11I postavu beze zbytku. Žil v době, kdy protestantská orthodo I podnikala na všech stranách úctyhodný pokus o záchranu I'c'/o, mačního dědictví v měnícím se prostředí myšlenkovém, (~illll tak ovšem namnoze cestou konservace. Evropu zachvun I dravý proud nového myšlení filosofického. Rozmáhala se v('clll 
418 
Komenský
až vědecká zvídavost. Theologické myšlení se nemohlo ani ve své ortho~oxní podobě ubrá~t požadavkům rozumovým. Touhy, problen:y a zmatky, ktere lomcovaly lidmi 17. století, se staly ~ouhaml, probvl~~y ~~m~tk~ ci:livého Komenského. To tím spíše, ze spo!u s~r:~r~mI, pTljal udel bežence. Ve vůli k souladné syn thesi pok~sIl se resItI otazk~, která ho oslovila juxtaposicí Božího zjevení v PIsmu, rozumu a CItU. V Jednotě viděl nepřímou pokračovatelku reformace valdenské, přímou pokračovatelku reformace Husovy. Nad husity pokročili Bratří tím, že své církevně budovatelské dílo konali bez přispění světského ramene a s velikým dů:az:m na, nezávislý kázeňský řád. V něm hodnotí Komenský vzac~ev ~pecIfi~um J e~noty·v Roku 1660 doporučuje bratrský církevru rad celemu svetu, predesílaje mu stručné vylíčení bratrských dějin. Je zajímavé, že ve spisech, vypisujících podstatu ?ratrského bohosloví, nehovořívá Komenský o Chelčickém, To Je nepochybně způsobeno jeho velkou úctou k myšlenkovému odkaz~ ~. Lukáše, jenž překonával Chelčického kritický odstup odv ~olitI.ckého pořádání společnosti. Příčiny nevelké misijní přitazhvostI Jednoty určil Komenský tři: Jednota měla nedostatek škol a vzdělání, její poselství bylo v jistém smyslu předčasně zastíněno světlem západní reformace a slabé hospodářské a sociální po:t~~ení ji ?dkazovalo do ústraní. Komenský tedy nechválil ~asle casy an,I pokud šlo o milovanou Jednotu. Jako je pravda, ze. Komensky je pokračovatel, že vědomě navazuje na dědictví nej?rve ?ratrské a reformační, potom i na lodkaz středověkého ~aclOnah~mu av~ystiky, je stejně pravda, že není typickým muzem tradIce. PTljal za svou zásadu o postupném přezkoumávání ~ogmatických výpovědí církevního podání, prosazenou v Jednotě JIŽ dáv~o. Dovedněji opřel ještě o analogický postoj Augustinův, Lutheruv a Melanchthonův a o dějiny úprav reformačních biblick1ch překl~dů a ~onfes~. Podstatou bratrského odkazu mu byla VIra v Knsta krale nejenom nad církví, nýbrž i nad světem. V Jednotě došla výrazu v řádu a kázni, vybudovaných na učení 
o pod~t~tn~c~ ~ služebných věcech křesťanství. Umírající Jednota, },ej~mz jmenem se 1650 slavnostně loučil s veřejností, byla mu pnshbem nové všesvětové jednoty křesťanstva v podstatných 
419