Období před Bílou horou 
Poslední období bratrského theologického vývoje před Bílou horou je charakterisováno na jedné straně dalším zúrodňováním bratrských ekklesiologických předpokladů myšlením reformova ným, které se uplatnilo zejména v práci s biblí a ve veřejnc'· činnosti bratrské šlechty, na druhé straně však také ochabovánílll bratrské vůle řešit nové otázky bohoslovného dosahu s odpov~d nou tvořivostí. Vítězstvím gnesioluterství v Německu byliBrall1 bolestně zklamáni v naději na udržení dohodové jednoty evrop ského protestantismu, o kterou tolik stáli. Tušili správně, II kalvinistické učení v mnohém doodhalovalo, výrazem v podslatl už zcela nescholastickým, vlastní jejich pochopení evangelia Kris tova milostivé náročnosti svrchované vůle Boží, důvěry ve IVYVCl lení 'Boží a sborového obecenství, sevřeného kázní. Nicm(olll ohledy na ekumenickou družbu s domácím evangelictvím českýlll. které hledalo v Augustaně štít proti útokům katolického dvm,l a s nímž se spojili ke společné konfesi r. 1575, nutily je k úzkostli\c opatrnosti v theologickém postoji i vyjadřování. V nápadn('1I1 kontrastu k této nesmělosti bohoslovné opouštějí v ten čas vynik.l jící představitelé bratrského panstva dosavadní nedůvěru JednOI \ k politické akci ve jménu církve a dávají se ve své~ rO:h?d.ov{1I11 často určovat životní slohovostí hugenotských bOJovmku 1 pro rrramem reformovaných theoretiků státního práva. Feudální 11111 
b 	v/ 	, 
živlu připadá tak v Jednotě bratrské dotud nepnpustny a III 
zvyklý vliv. Bratří se mu pokoušejí čelit zdůrazňováním výlllc nější theologické funkce a autority seniorů. Postavení bratrský« " služebníků Slova mohl dokonce Bratr Šimon Theofil Turnov sk r. 1604 na žeravickém synodu vyjádřit slovy: Ministri authOlI tate et potentia superiorum intricati et gravati gemunt. Ve S1'(l\ nání s dobou Lukášovou osvědčují Bratří mnohem větší theologic kou plachost, v rozhodování jistou krátkodechou pragmati "nc I I a ~yšlenkové výboje uplatňují, pod vlivem rozsáhlé exegctil'k literatury převážně reformované, skoro jen ve velikém edičním a vykladačském díle kralické Šesti dílky biblické [1579 - 15!H I Věroučná potřeba měla B. Jiřího Strejce k tomu, aby překl{l(l.d Calvinovu Instituci křesťanského náboženství do češtiny [I 5!)r, I B. Matouše Konečného pak k pokusu o lidovou dogmatiku [16 I 1 I 
416 
K alvinisace pokračuje. Turnovský Reformovaný svět pak sám pokládal od osmdesátých let s malými výhradami Jednotu bratrskou za svou. Harmonia confessionum Gian Francesca Saluarda z r. 1581 zařadila bratrské vyznání mezi reformované konfese. Amandus Polanus soudil 1584, že Jednota je s reformovanými v učení souhlasná, v kázni přísněfí, a o čtyři léta později ji hájil samostatným spisem proti jesuitským útokům. Blahoslavova překladu Nového Zákona užil 1603 při vzdělání svého německého Nového Zákona a základní své dogmatické dílo, Syntagma Theologiae Christianae, připsal bratrskému pánu Karlu staršímu z Žerotína. S bratrské strany vyšel 1598 v Kralicích český překlad jeho spisu Rozdílové theologičtí a - neznámo kdy - převod téhož roku vzniklého jeho díla De aeterna Dei praedestinatione didascalia s názvem Summa učení o věčném Božím předzřízení všech věcí, zvláště vyvolených a bezbožných. Uvědomíme-li si, že ještě v r. 1562 Jan Blahoslav českým spiskem O vyvolení varoval před spekulativní logikou učení o dvojí predestinaci, je české zpracování Polanova dílka nepochybným příznakem kalvinisující tendence bratrského myšlení na přelomu 16. a 17. století. Tento a podobné příznaky nesluší ovšem přeceňovat. I v této době doutnalo v lůnu Jednoty bohoslovecké dědictví jejích předchozích generací, oživováno samou strukturou bratrských zpěvníků a tištěnými postilami. Z nich Výklad řečí Božích od B. Ondřeje Štefana z r. 1575 ještě skoro úplně se opírá o B. Lukáše, kdežto Postila B. Jana Capity [r586], někdejšího posluchače heidelberských profesorů Zachariáše Ursina a Kašpara Oleviana, uprostraňuje vydatně kalvinismu. Vskutku tvořivě pokračoval v bratrské bohoslovné tradici, upřímně přesvědčen o její věrnosti biblické zvěsti, Šimon Theofil Turnovský, senior bratrských sborů v Polsku. Augsburské vyznání nechápal konfesionalisticky, nýbrž jako výraz obecně protestantského základu víry, na němž stojí i Bratří, i když o nich platí, podle jeho slov, že od Augustany in paucis quibusdam atque ad ronciliationem facilibus punctis discrepare [r603]. Jako dobrý znalec starší bratrské literatury vytýkal novotným Bratřím, že se dali ,omámiti a odvrhnuvše spisy bratrské a nečtouce v nich, domácího světla Jednoty nikda neviděli a nejsou ho povědomi'. Brojil 
417