Setkání s kalvinismem. M. Červenka 
jeden z nejpodstatnějších ekklesiologických principů Jednllt bratrské, zásadu o nepřípustnosti intervence světské moci d VI I víry, Bohem svobodně darované. Roku 1546 seJednota synodn'" usnesením vrací k theologii Lukáše Pražského, zejména v jl:; II ekklesiologickém aspektu. Na toto rozhodnutí mělo jistý vll setkání Bratří s Martinem Bucerem. Jeho theologický SV('I,II v mnohém bratrskému nápadně příbuzný, pomohl Jednotě "II viti klady-vlastní. Tento obrat potvrdil prostějovský synod r. 1:>,111 když se vyslovil proti ,škodným nedostatkům cizích učení' a 0111,1 cel pozornost Bratří znovu ,k učení i k smyslu obecnému J edllol tak, jakž v spisích bratrských zvlášť starých o tom jest'. 
Takový návrat však již nebyl uskutečnitelný pouhou r 'I" i tinací. Jednota bratrská nemohla nežít v rozhovoru se současlIlIlI evropskou reformací. Když po šmalkaldské válce hledalo mllol" Bratří nová svobodnější sídla v Polsku a v Prusích, stalo se VYnl nání jak s luterstvím, tak s kalvinismem praktickou nezbytno. I R. 1560 se vypravil Petr Herbert jako posel Jednoty do ŠVýl,I k rozhovorům s bohoslovci v Basileji, v Curychu a hlavně v '/.I nevě s J eanem Calvinem. Calvin měl na mysli společný post "I reformovaných v Polsku. Vybízel k němu Jednotu bratrskllll nepřestávaje kritisovat její pojetí večeře Páně. Věcný sOlllll,1 tohoto učení s pojetím vlastním sice správně viděl, ale jeho forlllll laci hodnotil jako nestatečné skrývání se pod ochranu Augshlll ského vyznání. Ve světle tohoto a podobných rozhovorů snadl" pochopíme, proč redakce bratrské konfese z r. 1561 vznikla pllll vlivem výtek, činěných bratrskému vyznání s reformovanéstrall Za vedení Jana Blahoslava trvala Jednota v souručivé, i kd nikoli bezvýhradné shodě s theologií Melanchthonovou a jl II druhů, odmítajíc rozhodně fiaciánství. Příklon k melanchtllo ni srnu ji připravoval pro úplnější recepci kalvinismu. Avšak V dolnÍ závažnosti vlastního theologického odkazu nebylo p!"iloll mezi Bratřími ještě nijak otřeseno. Matěj Červenka se ujal r. I rl" úkolu sepsat českou bratrskou dogmatiku na základě apostoli 
s učelivým i kritickým zřetelem k oběma hlavním reformařllll typům. Jeho dílo potvrzuje neisolovanou, současným refornl,I ním myšlením evropským zúrodněnou a ke zralosti přivedcllo 
414 
Hledání vlastní cesty. Kalvinisace 
theologickou samostatnost Jednoty bratrské. Zároveň s Blahoslavem usiloval B. Červenka novým překládáním Písma o čerstv' obnažení formálních základů bohoslovného myšlení za pomoci filologických method humanistických. Svou zásadní otevřenost k evropské reformaci všech směrů spolu s vědomím vlastní sVčdecké odpovědnosti vyjádřili Bratří na synodu v Přerově r. 1566, upravujíce tak úzkostlivé usnesení z doby před dvaceti lety: ,Ne tak ~omácích věcí velebíme jako bychom bez nedostatků byli, nýbrž k nedospělostem se známe a napravovati hotovost máme i slibujeme; aniž též toho tupíme, co Pán Bůh jinde dobrého dělá a má, ale příčinu sobě dáváme k ohled ování obojího známosti a vděčnému užívání domácího. A což by i tam dobrého nalezeno bylo, aby společným úsudkem ohledáno i přijato bylo a tak již mezi domácím Jednoty místo mělo a naše sloulo.' Zásadní toto stanovisko Bratří uplatnili hned r. 1567 ve své Stručné a upřímné odpovědi na výtky velkopolských luteránů. Obsáhlé dílo, jehož hlavními autory byli Bratří Jan Lorenc, Jiří Izrael a Jan Roky ta, shrnuje s velikou rozvážností pod záhlaví tehdy sporných bodů [v učení o Kristu, o Duchu svatém o církvi 
	, 	, 
o pokání, o smlouvě a závazcích, o dobrých skutcích, o slovu Božím, o ospravedlnění, o svátostech a o vrchnosti] bratrský theologický přínos k otázkám, přetřásaným ve vzájemných polemikách reformačních církví. Vnucená problematika tu ovšem oslabila osnovné schema bratrského bohosloví, učení o věcech podstatných a služebných. Změť a svár theologických sporů v lůnu západní reformace na prahu období orthodox.ie, sporů, do nichž se Jednota nechtěla dát strhnout, působily brzdivě na rozvoj osobitosti bratrského přístupu v theologii. Zdá se, že Bratří tenkráte prožívali podobnou krisi, jakou procházeli němečtí kryptokalvinisté. Jejím výsledkem byla kalvinisaceJ ednoty. Právě naznařené, v jistém smyslu přechodné období bratrského bohoslovného vývoje, bylo zakončeno vydáním upravené konfese z r. 1561 v latinském znění léta 1573. Jde v ní o ,precisování bratrských názorů a vyjádření jich běžnějšími formulemi theologickými se snahou zachovati střední cestu v názorech tou dobou nejspornějších', jak to vyjádřil Bidlo., 
415