Cesta theologie Bratří: Řehoř. Lukáš 
se dělo v hlubokých stopách, zanechaných husitským revoluční II hnutím. Mělo také společenský ohlas ve vrstvách venkovsk('hll lidu. Ale snaha realisovat dokonalou církev osmera blahoslav('1I stvÍ v oddělenosti od jiných než venkovsky výlučných Ii rt'lI společenského života hrozila zúžit evangelickou zvěst o nezasloll žené milosti Boží, o darované nové situaci věřícího člov/lk.l vytvořené svobodným činem Hospodinovým a osvobozující k SilU !ému svědectví uprostřed společenské rozmanitosti. DekrCll'I1 Zr.l 495 Jednota bratrská vědomě zakončila tuto první etapu s cesty jakožto období moralistní nadměrnosti a nestřídmosti, klrl by byla tlumila nesouměřitelnost Boží milosti. Bratří tehdy pIU hlásili že ve světle Písma poznávají některé nedostatky názorLI R, hořovÝch a tedy i Petra Chelčického, a že je nehodlají nad:". zastávat. 
Překonání záslužnické krise v Jednotě uspíšil soustřed(ollol theologickou prací B. Lukáš Pražský [t 1528]. Jeho myšlenko 
a kázeňské úsilí se rozvíjelo v letech, kdy značný počet Bral přecházel z venkova do měst a kdy se Jednota otevřela i šlcchl podrobujíc ji arci svým řádům, jejichž tendence zůstávala proti feudálnÍ. Předpokladem křesťanského poznání vůbec a theolo 'II kého zvláště byla pro Lukáše živná půda církevního obec ll, I ve smyslu apoštolského vyznání víry. Snaha vystihnout nep dllll něnou svobodu a milostivost Kristova panství nad církví, jako i nutnost důrazu na křesťanskou ekumenicitu, učinily z rozli II vání věcí podstatných a služebných k spasení nosný princip jd •• theologie. Tvrzením, že podstatný obsah a předmět víry j tlllt viděti ve spasitelném jednání Božím a že proto podstatné v ci III mohou býti ani v moci člověka ani v moci církve a svátostí, pIU vedl B. Lukáš převrat ve starobratrském bohoslovÍ. Při sv' 1'1'\1 stanoviska starých Bratří přimkl se k odkazu myšlení tábor kl'-h. Hleděl jej vyložit složitou spekulací s hojným užitím scholasl I kého pojmosloví a výraziva. Setrvačná síla této scholastické ~('I',"1 nologie zastřela někde reformační základ jeho interpretace blblll zvěsti. Ačkoli se seznámil jak s dílem Erasma Rotterdamskl'h tak s dílem Martina Luthera, v nichž viděl do značn' lilII spojence, ačkoli částečně poznal i myšlenky Zwingliho, 'I, \'1 I 
412 

Bratrství a luterství. Šlechta 
JImI v podstatě nedotčen. R. 1523 vytýkal Lutherovi, r. 1527 Zwinglimu jednostrannost jejich pochopení evangelia. Nepřestal se zajímat o církev podobojí, v níž se narodil, a pokoušel se slovem i písmem theologicky ji radikalisovat. Přitom se odvolával k původním motivům husitstvÍ. Bratrskému bohosloví vtiskl Lukáš Pražský ráz zhruba konečný, i když jeho učení o sedmi svátostech musilo být opuštěno a scholastická těžkopádnost jeho výrazu ustoupila oproštěnějšÍ formě při vystihování téže pravdy. 
'Úkol obhájit bratrské pojetí evangelia se stal od třicátých let 16. století nesnadným ze dvou hlavních příčin. Předně Bratří upřímně doznávali jako již Lukáš, že Lutherův výklad potřebně odhaluje nepřeslechnutelný základní smysl Božího díla v Kristu Ježíši; při výlučnosti luterské interpretace a při její údernosti nebylo však Bratřím snadné uhájit vlastní důraz, položený vcdle Slova zjevení Božího zároveň na svědectví odpovědně sborotvorného obecenství vyznavačů, žitého pod kázní Kristova kříže i za cenu vnější občanské nesvobody. Druhou obtíží, se kterou sc bratrská theologie nyní setkávala, byl energický pokus bratrské šlechty o prosazení veřejné svobody Bratří cestou vrchnostenského práva, tedy nápodobou akce německých protestantských knížat. Bohosloví Bratří na chvíli kolísá mezi čirým luterstvím a bratrstvím, luterským myšlením toliko oplodněným. Už 1531 bylo stanoveno synodním usnesením Jednoty, že ani spisů Bratra Lukáše ,žádný nemá chváliti a velebiti s potupou pravdy'. V příštím roce prodlužují bratrští autoři německé Rechenschaft des Glaubens vědomí své sounáležitosti s německou reformací až k vyWášenÍ možnosti budoucího sjednocenÍ. Vyrovnání s luterstvÍmje nepochybně jeden z účelů české bratrské konfese z r. 1535, vydané po dohodě s wittenberským reformátorem znovu latinsky r. 1538. Jakési poluterštění Jednoty v době od smrti B. Lukáše do šmalkaldské války bylo podmíněno nejspíše i tím, že Luther tím časem sám stál pod značným vlivem Filipa Melanchthona. Nicméně překotná církevněpolitická akce bratrské šlechty postavila scniory Jednoty do obnoveného střehu, v němž se vraceli k přesvčdčení o závažnosti staršího bohosloveckého odkazu BratřÍ. J au Roh, Jan Augusta i Mach Sionský poznávají, že páni ohrožují 
413