Cesta ke spojení 
byl obdiv ke kulturním hodnotám české reformace, k literám tvorbě Bratří, zejména k jazyku bible Kralické. I slovenští lutl' ráni počítali husity a Bratry mezi své duchovní předky. To po vzbudilo české evangelíky v jejich uvědomění, které v nich nikd) nezmizelo, že totiž jsou jako potomci Husitů a Bratří pravýllll dědici a strážci nejvzácnějšího odkazu národní minulosti. 
Nové příležitosti poskytlo uvolnění tolerančních poměrll 11,1 revoluce r. [848-[849, která mocně provanula i habsburský II II zeměmi. V jejím programu byla obecně lidská práva, tedy i SVll boda svědomí a práva menšin. Měla silný přízvuk nár dlll Pražští kazatelé, Bedřich Vilém Košut se stra~y reformovali a Josef Růžička se strany luterské, pokusili se v těchto lc[n II o spojení obou církví na základě Bratrské konfese. V odka'l Jednoty bratrské viděli přirozenou společnou základnu oholl církví. Zároveň doufali, že spojenou výzvou k národu získati čeští evangelíci sympatie a přístupy širokých vrstev lidových dll církve, která se jim představí jako církev bratrská, jež V'lII zachovala odkaz předků potomkům. Pokus, opako';aný o dVHn" let později r. 1868- 1869, se nezdařil. Jednak pro odpor vl{ul , jednak že se zatím Augsburská i Helvetská konfese zejména nu'/I kazateli obou vyznání již vžila a skutečný odkaz Jednoty h}1 znám jen povrchně. Se strany reformované ozývala se pak tll('. I I že přímými a pravými dědici Jednoty jsou čeští reformovaní jako takoví. K reformované církvi hlásili se přece Bratří již v dol" před bělohorské stoupající měrou, 
Teprve další zevrubné poznání a zhodnocení obsahu čes k reformace a zvláštěJednotydalo spolu s pádem Rakouska a s USt.I vením Československé republiky předpoklady ke skutečnému SP" jení českých evangelíků augsburského a helvetského vyzn:'11I v Českobratrskou církev evangelickou [1918]. Došlo k němu, s ohl'I ným souhlasem v obou církvích, jako ke splnění odkazuj. A. I' II menského k sloužení Bohu jedním ramenem, jako k dokon 1'1\ díla otců započatého společným sepsáním České konfese r. 1 tj 7 a spojením Jednoty s českou církví evangelickou na základě MI jestátu z r. 1609. Spojená církev se přihlásila ke konfesi Bra' r. k z r. 1662 [vydání Komenského] i ke konfesi České. Přihlásila 
404 
Dědičky Jednoty bratrské 
zároveň k programu mít Jednotu bratrskou vzorem pro opravdový křesťanský život ve sborech ustavených v náležitém řádu. Tento program zavazuje Českobratrskou církev evangelickou dosud a snahy v tom směru vyvíjené svědčí, že je vážně pojímán při učelivém vztahu k církvím evangelickým vůbec a k jejich bohoslovecké práci. 
Mezitím se i v Čechách za volnějších poměrů ustavilo několik ~b~r~ obnovené Jednoty bratrské-herrnhutské od r. 1870 [nejprve v PotsteJne nedaleko Kunvaldu] se jménem Evanjelická církev bratrská, teprve po r. 1918 se jménem Jednota bratrská. K bratr- 
. skému dědictví se přihlásili po r. 1918 také českoslovenští baptisté s od~.az:m k P:tru Chelčickému novým jménem Bratrská jednota Chelczckeho a zejména počtem stejně neveliká Jednota českobratrská, prve zvaná Svobodnou církví reformovanou. Vznikla z náboženského probuzení započatého po r. 1860 na Náchodsku a Novoměstsku n. Metují prací Jana Balcara [t 1888], jenž vešel ve styk s misií Svobodné církve skotské ve Vratislavi. Po r. 1870 dala dr~~ý pod~ět k vzniku svobodné církve [ustavené pak r. 1880] mlSle amenckých kongregacionalistů v Praze. Svobodná církev reformovaná, nyní Jednota českobratrská, navazuje na starou Jednotu zejména úsilím o řád a kázeň ve svých sborech. Je církví výběrovou, do níž členové vstupují na základě osobního rozhodnutí. Jinak se vyznačuje zbožností soustředěnou na evangelium o spasení hříšníka v Kristu Ježíši ve smyslu probuzení, které vanulo církvemi angloamerickými v devatenáctém století podobně jako pietismus v německém luterství ve století osmnáctém. 
Církev metodistická, zastoupená u nás od r. 1920, hlásí se k obnovené Jednotě herrnhutské jako k učitelce svých zakladatelů, zejména Johna Wesleye. K Bratřím jako k překladatelům bible Kralické hledí s úctou i slovenská církev evangelická a. v. Československá církev se i při odlišném bohosloveckém východisku obrací k Jednotě bratrské s vážným úsilím těžit z jejího odkazu a přispět k jejímu probádání. 
Odkaz Jednoty bratrské přejímají církve dnes jejím jménem různě označené v různém spojení se směry a vlivy jinými, ať to bylo nebo e luterství, pietismus, kalvinismus nebo kongre- 
405