Elsner. Šlerka. Toleranční patent 
v duchu Jednoty, vyznáním ovšem již reformované. Také v nil sledujících letech byli tak z Lešna emigrantům do Slezska opatřTlI1 další dva kazatelé. Elsner vynikl nad jiné. Vedl věrně český n' formovaný sbor berlínský, připomínaje mu jeho bratrskou tradi( I nově vydaným Bratrským katechismem a konfesí [1748] i novým zpracováním Bratrského kancionálu [1753], v němž za vzor nwl kancionál Komenského. On i exulanti sami vydávali také sri~ Komenského, ,Labyrint', ,Kšaft', ,Praxis pietatis', Lasického tl i Tak se udržovala mezi reformovanými Čechy v pruských zemích tradice bratrská v těsné souvislosti s církví reformovanou, klel se pokládala za pokračovatelku Jednoty. Elsner byl po F. \' Jablonském seniorem polské Jednoty. 
Zvláštní pokus o obnovení Jednoty jinou cestou podnikl 
poličský řemenář Jan Šlerka, jenž r. 1755 vedl jako Starší Bral utajených na Českomoravské vysočině větší skupinu exulant!'1 cl. Uher a odtud do Slezska a do Prus. Měl v úmyslu oživit J ednolll jaká byla v době B. Lukáše, jehož spis ,0 původu církve svall znovu vydal v Gdansku [1762]. Emigrantské sbory ve Sl ZSkll zdály se mu zesvětštělé a s herrnhutskými se neshodl. N('m I dosti schopnosti k provedení svého záměru a ztroskotal I" r. 1770, málo let před změnou, která byla v Čechách a na Mo ravě přivoděna Tolerančním patentem r. 178I. 
TOLERANČNÍ PATENT vydal císař Josef II. pro habsburs země ve jménu osvícenských zásad o svobodě svědomí, když II 'I patrné, že zejména v Čechách a na Moravě stále zůstává mnolu evangelíků, jejichž útiskem byla buzena nespokojenost a úl do ciziny ke škodě země. Rozhodný náraz přišel z Valašska, kll se na 10 až 15 tisíc lidí přihlásilo k evangelictvÍ na falcšnll zprávu misionářů, že prý císařovna Marie Terezie povoluj s 'II bodu vyznál1Í, a již se nedali pohnouti k návratu do círk katolické [1777]. Císařský patent dovolil zřizovat jen sbory , znání augsburského nebo helvetského, tedy luterské nebo rdi rmc vané, po příkladě poměrů církevních v německé říši a v Uhdu I Obnovení Jednoty bratrské [ani zřízení sborů herrnhutsk>t I připuštěno nebylo. Čeští evangelíci, z největší části potomci »' ( 
402 
Obnovený církevní život 
bělohorských evangelíků [novoutrakvistů, luteránů], mezi nimiž ovšem beze zřejmého rozlišení byli i potomci rodin bratrských, měli ve mnoha případech jen slabé konfesijní uvědomění následkem duchovního zanedbání, když po generace zůstávali b z řádné duchovní správy. Jiní se orientovali od počátku jasně pod vlivem styků s emigranty té nebo oné konfese. Živé povědomí svého původu z české reformace, jejíž husitský a bratrský odkaz se jim pojil v jedno, měli napořád. Jméno Českých bratří aJ. A. Komenského znali z utajených knih a s úctou jim je připomínali jejich přátelé reformovaní i luterští v Německu i na Slovensku. V soutěži mezi církví luterskou a reformovanou, jak se v Čechách a na Moravě v těchto letech vyvinula, hrála důležitou úlohu otázka, která z nich je bližší původní Jednotě bratrské. Převaha se ukázala na straně reformované. Působil vliv exulantů berlínských, slezských, uherských i záliba tolerančních evangelíků v prosté bohoslužbě. 
Prvním reformovaným superintendentem moravským byl Michal Blažék [t 1827], rodem ze Senice na západním Slovensku, nedaleko Skalice, z rodiny, jež náležela onomu českému diaspornÍmu sboru se střediskem v Réci. Po Janu Th. Elsnerovi převzal péči o vydávání bratrských knih pro české reformované, zvláště Elsnerova kancionálu. Uherská reformovaná církev dokončila pak v tolerančních letech svou péči o potomstvo Jednoty vysláním desítek kazatelů, Slováků a zejména Maďarů, k duchovní službě reformovaným sborům českým a moravským. Touž službu prokázala luterské menšině slovenská církev augsburského vyznání. 
Toleranční předpisy dovolovaly jen ztlumený život sborů obojího vyznání po další desítky let. Zatím však i v národním zivotě českém, omezeném v důsledku protireformace, která češství ztotožňovala s kacířstvím a buřičstvím, téměř jen na nižší měšťanstvo a hlavně na selský lid, došlo k probuzení a k novému /lrírodnímu uvědomění. Náleželo k němu lepší poznání vlastních dějin prací historiků, zejména Františka Palackého, potomka Českých Bratří z Hodslavic na okraji Valašska. V husitství a bratrství poznali ( i 10 buditelé národa vrcholné ;:jevy českých dějin. Důsledkem toho 
403