Smysl eschatologie Komenského 

bratrští soudcové, a o chudé se postarají almužníci. Zatím I Jednota ztrácí svou existenci, Komenský promítá její obraz cl budoucí universální církve a na ni přenáší i lásku, jíž milo _II svou Jednotu. 

Církvi však nedá konečnou pravou podobu úsilí lidsk nýbrž sám její Pán, jehož příchod pastýř Jednoty vyhlížel s hll roucí nadějí. Opět a opět končí své spisy toužebným voláním ,Přijdižtedy, Pane Ježíši!' [Zj. 22, 20]' A vidí již příznaky jC'h I blízkosti. Již je ve dveřích poslední věk, který bude šťastnou clo bou panování Ježíše Krista. Přítomné válečné katastrofy nic II tom nemění. To přece Bůh, jenž chce stavět nový svět, činí pi pravy odstraňováním toho, co stojí jeho plánům v cestě. Vrtli BOŽÍ plán vyúsťuje podle Božích zaslíbení v nejskvělejší nadi'jl Kristus přijde a napraví všecko. Dá světu pokoj i zevní mír. \' rovná křivdy a povládne bez odporu zlých lidí tisíc let, než zlom poslední odpor Satanův a odevzdá vládu Otci [Zjev. 20]' 

Chiliasmus Komenského, upjatý k této ,páté monarchII [Dan. 7], je v té formě posledním projevem eschatologickrlu zaměření, vlastního české reformaci hned v jejích počátcích. Z.I braňuje spiritualisaci evangelia, které platí člověku a lidské spo lečnosti s nadějností pro život zde na zemi. Konkretisuje jdu zvěst, upíná ji k této zemi. Jako se na této zemi projevila Jl111 ďáblova ve svedení člověka, musí se právě na této zemi proj(' II moc Kristova, jestliže je mocí skutečně vykupitelskou. [,Via I" cis' 6, 13.] Bůh neponechá tuto zemi definitivně v moci nep'"", I I I svých a svého lidu. Tato země má být jevištěm jeho kralov:'1I Veliká síla výzvy k nápravě věcí lidských tkví v eschatolo I i u Komenského s paradoxností jen zdánlivou. Právě proto, byl pln eschatologického očekávání, nečekal až na nebe, "b tam teprve kladl vítězství Boží a plnost známosti a blaže!lo I jeho věrných, ale usiloval, aby lidé již zde na zemi připról ,I cestu Kristovu království. ejde ovšem o více než o přípra II Dokonání je v rukou Kristových. Ale on, jsa již vítězem, \lil k následování, do svých šlépějí, do svých úkolů k BOŽÍ sl." 
a k lidskému spasení. 
396 
shapeType75fBehindDocument1pWrapPolygonVertices8;10;(21470,0);(4673,0);(4673,2164);(6524,2164);(6524,8487);(4673,8487);(4673,10652);(0,10652);(0,21492);(21470,21492)posrelh0posrelv0pib

[ 
XXIV 
] 
Odkaz a dědicové 
PO SMRTI KOMENSKÉHO a po rozehnání slovenských sborů Jed~oty trvaly již jen sbory polské Jednoty s Lešnem v čele. Lešenský sbor, převážně německý jazykem - vlastně dvojí sbor, německý a slabší polský - zotavil se poměrně brzy po katastrofě z r. 1656. I gymnasium zde bylo [1663] obnoveno. Kolem r. 1700 zbývalo jen 15 sborů bratrských za stálého útisku s katolické strany. Jejich senioři často ani nesídlili na polské půdě. V letech 1699 - I 741 byl seniorem Daniel Arnošt J ablonski, vnuk Komenského, současně dvorní [reformovaný] kazatel berlínský. Polským králem byl tehdy saský kurfiřt August [1696-1733], jenž opustil luterství, aby získal království. Polští evangelíci byli I rpce zklamáni v naději, že jim bude nakloněn. S Jablonským v čele vedli vytrvale zápas o uznání minimálních náboženských práv. Když jich nedosahovali, volali o pomoc v zahraničí. Zásahy evangelických mocností a Ruska ve prospěch evangelíků a pravoslavných měly ovšem také dosah politický a budily novou nevůli katolických Poláků. Teprve r. 1768 byla disidentům zaručena svoboda vyznání. Bratrských sborů polského nebo německého jazyka zbývalo již jen deset, stále s Lešnem v popředí. Byly to sbory dávno již vyznáním reformované, které si udržovaly jméno Jednoty [jejich zpěvník vy<;l.aný r. 1760 v Lešně nese titul ,Gesangbuch zum Gebrauch der reformierten Gemeine in Lissa und der iibrigen deutschen Gemeinen der Unitať] a tradici bratrského původu. Ze starého bratrského zřízení si zachovaly volbu slaršovstva na doživotí a seniorskou ordinaci v posloupno ti, IIdržované od 16. věku. Potrvalyve ztenčeném počtu do 20. století. 
V Uhrách žili zbylí Bratří - pokud se ubránili nátlaku .1 uhájili své vyznání - v církvi reformované. Utvořili český diasporní sbor s kazatelem v Réci [východně od Bratislavy], kam palmě již B. Jan' Tobian, poslední správce sboru skalického [do I. 1671], přenesl své sídlo, než odešel z Uher do Lešna. Uherská 
397