Křesťanský humanismus. Národ 
pravě, jakože Komenského závěrečné dílo je právě ,Všeob 'II rada o nápravě lidských věcí'. 
Myšlenka na nápravu světa cestou pansofie ukazuje kl spojení křesťanské touhy s tendencí humanistickou. Po BIti hll slavovi řeší Komenský s novou intensitou otázku křesťansJJl/II humanismu. Promýšlí ji v ,Didaktice' s rozhodným odporem proti pohanským klasikům. Z nich se nelze učit víře a pravé mravnosti Ale vytříbená latina je mu běžným výrazovým prostředhlll, jejž oceňuje i pro jeho universálnost, a podle vzoru latiny pl' tuje jazyk mateřský, jejž ovládá s nenapodobitelným mistrov stvím a básnickým nadáním. Do časoměrných veršů přev{1C I Žalmy. Po Blahoslavovi přejímá kritiku duchovní písně a z.\ sadu stálého tříbení její umělecké formy. Jeho duch je pln toull po všeobecném poznání. ení vědy, kterou by se nezabýval Neodděluje s Descartem vědu od víry, ale usiluje o vytvorl'lI zbožné vědy. Toto vědomí nutnosti jediné pravdy, vědomí pll třeby, aby člověk nebyl rozpolcen ve svém věření a ve SVI'IIl myšlení, je světlá stránka jeho spojování theologie s filosoll a přírodovědou. 
I Komenský narážel na nepochopení ve svých vědeckých Sll.\ hách. Byl poslední v řadě ,učených' mezi Bratřími, kterým vžd bývalo nesnadno získat celou důvěru prostších Bratří. Nejednl'lII z nich se zdálo, že jejich senior zanedbává duchovní službu církvi, když se tolik věnuje pansofii. Polský Bratr Hieronym 1310 niewski uvedl dlouhý seznam námitek proti ní zásadně [Komell ský na ně odpovídal na synodu 1639J a ozývaly se hlasy, k čelllu bude Písmo, a jakou funkci bude mít víra, má-li vševěda učillll všecko jasným kterémukoli člověku. 
Spolu s Bratřími své generace byl naplněn velikou lá, kOll ke svému národu. Jemu chtěl prvotně sloužit celou svou literlll'lI prací. Na něj vztahuje biblické výroky, které se týkají B žílu lidu, ať přikázání, ať výstrahy a tresty, ať zaslíbení. Českým 11.1 rodem je mu ovšem národ žijící z odkazu husitské reform:1C I Naděje v obnovu jeho politické svobody mu splývá s očekávánílll že se radostně vrátí ke svému evangelickému vyznání. V II I V jeho budoucnost zakládá v plánech Božích, jenž českému 11.1 
394 

Jednota vzorem nápravy církve 
rodu zjevil svou čistou pravdu službou Husovou dříve než jiným národům. Tím však, že svůj národ neustále staví pod soud Božího slova právě proto, že mu bylo dáno poznání pravdy, brání sebe i národ před falešným vědomím vyvolenosti jako výsady, která by opravňovala k pýše a k panování. Místo národa je ve službě pravdě a spravedlnosti. Pravda a spravedlnost je zárukou jeho života, i když se blíží zahynutí křivdou nepřátel. Touto svou theologií dějin dal Komenský českému národu hluboký pohled do smyslu jeho utrpení i do smyslu jeho dějin vůbec. Nikdo z Bratří pak nezasáhl do dějin národních a nezapsal se do paměti lidu jako duchovní vůdce národa tak hluboce jako on.Je to podivuhodné zakončení běhu Jednoty uprostřed národa, jenž její počátky vítal s hlubokým neporozuměním, jehož národní král .J iří ji potlačoval ve jménu národních zájmů a vnitřní jednoty husitského státu. 
Komenský už nezastupoval Jednotu držící se v ústraní, zakřiknutou v ruchu světa. V něm Jednota překonala svou plarlwst. Nerozpakuje se oslovit jejím jménem celý svět. Umírající .J dnota má v něm vědomí zvláštního obdarování, které stojí za to, aby si je osvojila celá církev, celé lidstvo. Již v ,Haggaeu' Ilačrtává obraz české církve tak, že jí vlastně navrhuje řády bratrské. Jejich příkladem hleděl posloužit anglické církvi. Polobně osnuje v ,Panorthosii' konečnou reformaci celé církve podle vzoru Jednoty, aniž ji jmenoval, namnoze až do podrob- 
lIostí, ať jde o učení, ať o řády. I ve všeobecné opravené církvi mají být rozeznávány věci podstatné, služebné a případné [podružné]. Podstatnými se rozumějí víra, láska a naděje. Lid I írkve má být po bratrsku rozdělen do třídy začínajících, pokraI lIjících a dokonalých. Obřady mají být prosté. Svatokupectví hllď odstraněno z církve po vzoru nenáročných kněží bratrských. ,'nčží ať dávají především příklad křesťanského života. V církvi hllde časté kázání slova Božího, kazatelé budou přihlížet k poIll'bám a k vyspělosti posluchačů, podobně jako v Jednotě. Slu- 
t'bníci Slova ať jsou vychováváni po bratrském způsobu u duI hovních správců. Při poradách nechť svá zdání vyjadřují napřed III~mladší. O řízení sboru se budou s kněžími sdílet starší, t. j. 395