shapeType75fBehindDocument1pWrapPolygonVertices8;34;(21500,0);(2127,0);(2127,1810);(531,1810);(531,3306);(1595,3306);(1595,4725);(0,4725);(0,5512);(1595,5512);(1595,6850);(1063,6850);(1063,7875);(531,7875);(531,8937);(0,8937);(0,9606);(531,9606);(531,10670);(2127,10670);(2127,12088);(1063,12088);(1063,13821);(2127,13821);(2127,15277);(1063,15277);(1063,16300);(531,16300);(531,17049);(1063,17049);(1063,18388);(531,18388);(531,21499);(21500,21499)posrelh0posrelv0pib
Mladý Komenský 

Dvanáctiletý osiřel a pustošivý vpád Bocskayových hajdtl ztenčil jeho zděděný majetek. Po základním vzdělání, nabyl na bratrské škole nevysoké úrovně ve Strážnici, dostal se tepl více než patnáctiletý na vyšší školu přerovskou. Zde však za dení seniora Lanecia vynikl a podporou Karla z Žerotína h r. 1611 vypraven na studia do západního Německa. V naSS.1 ském Herbornu byl na akademii, proslulé kázní, jeho učitelI Johann Fischer-Piscator, pilný vykladač bible, a přepilný cyklopedik Joh. Heimich Alsted, žák Polanův o málo starší 1\ Komenský, rovněž zakotvený v biblickém studiu. Vedle Žalt věnovali herbornští učitelé zvláštní pozornost knize Zjevení a cl cházeli na jejím základě k millenárnímu chiliasmu. Komen, zde získal rozhled po filosofii, byl utvrzen v bratrském biblicisl a přijal i chiliasmus. Po krátkém pobytu v Holandsku studo ještě v Heidelberku, kde tehdy přednášel potomní dvorní kaza Fridricha Falckého Abraham Scultetus a starozákonník Da Pareus. Pareus vydal právě r. 1614 smírčí spis ,Irenicum' s pl nem na překonání rozdílů mezi luterskými a kalvinisty. M příklady smírné cesty uvedl uspořádání církevních poměrů II I ských Sandoměřským konsensem a v Čechách na základě Č('~ konfese. Komenského irenismus, pro nějž měl základy n('p' chybně již z Přerova, byl ,Irenikem' významně povzbuzen. 

Po návratu do vlasti r. 1614 vyučoval nadějný jáhen přerovské škole. Činnost čistě školská jej poutala již tehdy, .i svědčí latinská učebnice, kterou r. 1616 vydal v Praze. Ale šklll mu zdaleka nestačila. Již když byl vzdálen od vlasti, pojal vclikl touhu posloužit svému národu povznesením jeho vzdělano,l Začal pracovat na ,Pokladu českého jazyka'. S velikým rozkll jal se sepisovat českou encyklopedii ,Theatrum universitatis I rum', pojatou šíře než učinil v obdobném spise Konečný. I měrně brzy, již čtyřiadvacetiletý, byl vysvěcen na kněze a r. I ll, poslán za duchovního správce do Fulneku. Jako duchovlI I pastýře zaujal jej sociální problém, v české reformaci vždy :'-i sledovaný. V ,Listech do nebe' [1619] neprotestuje ovšem s Cll čickým proti samé feudální soustavě ,trojího lidu', ale hl I řešení krise v probuzení křesťanského smýšlení a jednání bol 
350 
Poměr stran 
lých i chudých, které oboje postavil pod Kristovo vedení a pod jeho brzký soud. Netajil, že stojí na straně chudých, ač sám nebyl nezámožný a sňatkem s měšťanskou dcerkou z bratrské rodiny jeho zámožnost stoupla. Zájem o vlast jej vedl k sepisování dějin Moravy a k nákresu mapy Moravy, na ten čas výbornému, vděčnost k přerovskému patronu k dílu o rodu žerotínském. Duch úejmě všestranný neodváděl ho však od úkolů duchovenských, .l i zde se snažil učinit víc, než vyžadovala přímá duchovní péče o sbor. Začal sestavovat příruční výtah z bible, ,Manualník'; pro mladé kazatele napsal ,Zprávu a naučení o kazatelství'; zvláštním spiskem řešil záporně otázku, přinášejí-li ještě andělé božská 'jevení. To vše je úvod k bohaté literární i jiné činnosti poz~ěj- 
lha seniora Jednoty a velkého pedagoga. 
Klid zjednaný úmluvami z let 1608- 1609 byl v Čechách I lišen občasnými hlasy nečetných, ale ze Saska nadále podněcovaných výrazných luteránů, které urgovaly brzké úplné splynutí lednoty s evangelickou církví a zároveň žalovaly, že prý se Bratří 1('1) neupřímně kryjí Českou konfesí; odchylují se od ní svým I.dvinismem. Po Leyserovi [t 1610] pokračoval v neblahé poleIlIice zejména Dr Matyáš Hoě z Hoěneggu, jenž byl v letech ,(i! 1 -1613 farářem při nově zbudovaném německém luterském , II rámu pražském a pak se stal dvorním kazatelem a rádcem 

tiského kurfiřta Jana Jiřího. Jako kazatel v Praze vzbudil svým prolikalvínským horlením takový odpor, že při jeho odchodu , Prahy kdosi vyvěsil jeho jméno na staroměstské šibenici, což Iloc velmi těžce nesl a nezapomněl. Kněz Viktorin Vrbenský se Ilbrátil dvojím spisem [1614-1615] proti Bratřím s tvrzením, že I :,'ská konfese je pravá Augsburská a že je nutno ji hájit před l.dvinismem. Vždy se rozumělo, že výtka z kalvinismu padá III ('([evším na Bratry. R. 1617 došlo opět k ostřejšímu útoku proti IIIIIl a zdálo se, že za ním stojí určité osoby z konsistoře. Bratří I bránili, a vcelku byla udržována shoda, neboť převládal směr 
IlIlllrněný a zejména páni usilovali vždy o smír. Budovec stál II I stráži svého díla. 
.Jednotě tyto hlasy příliš neškodily. Výtka z kalvinismu poli . vala ostří při jeho šíření i mimo .Jednotu v rámci společné 
351