shapeType75fBehindDocument1pWrapPolygonVertices8;28;(21489,0);(0,0);(0,2366);(9662,2366);(9662,5994);(8933,5994);(8933,6414);(9662,6414);(9662,8323);(8933,8323);(8933,8743);(9411,8743);(9411,9202);(9901,9202);(9901,12486);(9662,12486);(9662,13326);(9411,13326);(9411,14893);(9172,14893);(9172,16190);(9662,16190);(9662,17451);(8933,17451);(8933,18978);(8694,18978);(8694,21498);(21489,21498)posrelh0posrelv0pib
Kněžství. Povinnosti kněží nehodného kněze pak degradují. Správce svědomí ve svých Starších [D 186]. 

Hlavní povinností kněze bylo hojné kázání a vedení shll máždění v neděli [čtyřikrát i pětkrát, zato však kratších] i středu a v pátek. Na úroveň kázání dbali i horlivější laiko podobojí, tím VÍce Bratří. Kněz se měl za sbor často modlit a h pohotově k správě svědomí a vůbec k bedlivé pastoraci ve shol a v diaspoře. Vedl seznamy údů a konaných funkcí, aby do lIie mohl nahlédnout senior při visitaci. Svému seniorovi předkl.íd ústně nebo písemně aspoň jednou za půl roku zprávu osla sboru. Je patrné, že sbor byl začleněn do celku Jednoty a že ln I dbáno na živý styk mezi sbory a Úzkou radou. Kněz byl oslal" do sboru Úzkou radou posílán, nikoli volen od jeho údů JH I povoláván od bratrské vrchnosti. Na tom řádu trvala Jedl10t velmi důrazně, berouc na sebe odpovědnost, že Starší sami \ hlédnou sboru správce jemu vhodného. V pozadí je i zde poje kněze jako posla Kristova, jenž je pl'edevším služebníkem Božr" nikoli representantem a funkcionářem sboru. 

A přece zase spolupracuje kněz se zástupci sboru, Brali soudci, velmi těsně při konání kázně. Tu by nestačil sám. 1\l1e dohled na spolubratry je základní povinností všech údů sbor II I když tedy měli kněží a senioři bratrští svědectví [Lasickélto I že jsou ,znamenití v skrocování lidí porušených mistři', spojuj Íl v sobě pokoru i ,jakousi velebnou vážnost, jíž se zlí bcjí, doh pak ji v uctivosti mají', zní základní pravidlo bratrské kázlI že jejím prvním stupněm, napomínáním tajným, je povillll každý Bratr každému Bratru i jeho dí tkám nebo čeledi. Kd neuposlechl Bratr takového napomenutí, vznášel ten, jenž II svědkem jeho provinění, věc na kněze nebo na některého soud. a ten hřešícího napomenul vždy ještě napomenutím tajnýlll Neprospělo-li, oznamoval viníka všem soudcům a ti spokl II jej předvolali k domluvě, jíž se počínal druhý stupeň káznč, Z.I hanbení zjevné. Šlo-li o lehčí přečin a pokořil-li se provinl-II býval propuštěn s napomenutím i potěšením a mohl dále pll žívat pokojného svědomí. Trval-li ve vzpouře, byl mu hli. I ,ztížen' [předložen ve své závažnosti] a on vzdálen od stolu Pál1 
328 
Konání kázně. Řemeslná práce 

t1"llld by se nepoká1. V těžších vinách, zejména došlo-li k po1i,".I·ní, nestačilo samo přiznání viny a lítost, ale zároveň s po- 

I lIím nadějí na milost Boží byl Bratr veden k tomu, aby se do jl II' doby v pokání zkoušel a prokazoval počátek skutečného 1,,,II·pšcní. Potom měl církev, kterou hříchem zarmoutil, veřejně "Iplosit buď sám nebo ústy duchovního správce. Odprošení .111 hřích veřejně neznámý se dálo před soudci. Třetím stupněm I I lit· - k němuž se však přikračovalo hned, byl-li hřích příliš 
II IVI1Ý, po prvních dvou stupních, byl-li hříšník neústupný - 
10 vyloučení ze sboru. Dálo se veřejně s mnohým pláčem Iltlllnáždění, vyloučený pak poroučen přímluvným modlitbám, oll mu Bůh dal opět ducha pokání a navrátil jej do společnosti I I Il1ilost přijatých. Sbor se tedy padlého úda neodříkal docela , lI!'vypouštěl ho z dosahu své lásky. Kající byl pak po skutečném 

l'(lčení pokání radostně přijímán. Nedošlo k tomu ovšem I h . ejeden káraný úd vůbec na kázeňské zákroky nedbal II11 sc vyloučil', někdy i s posměškem vzkázal, že již o sbor III dbá, a ,chodil do kostela', t. j. odešel do církve podobojí či 

III~ lické, a Bratří nadarmo vyhlíželi, ozve-li se přece s touI, III po obnovení členství v Jednotě. Při kázni však trvali. Byla 1111 plotem zahrádky, v níŽ' pěstovali štěpy Bohu oddané, a která II rllNa být otevřená škůdcům. Bylo ovšem třeba značné výše llllllOvního života a bdělého, bystrého svědomí celého sboru, r11 kúzeň byla opravdu na výši a nepoklesla na záležitost horli, lili kněze nebo úzkého kruhu soudců. 

Kněz se j~VOU čeledí věnoval určitou část svého času rukodělné "II i. Očekávala se však více od učedníků a jáhnů než od správce IIl1'ho, aby nezanedbával duchovenské povinnosti [D 19l n.]. I I II y šlo o polní hospodářství. Příhodnější [D 178] zdálo se tI,l I ll'atrský dům řemeslo, pro jehož konání bez ohledu na cech lil .di Bratří zvláštní výsadu od své vrchnosti, kdežto jindy jim ,II r-cmeslo znesnadňoval [D 216]. Často se kněz zabýval sou- 

I 11I('lvím, plátenictvím; zejména také tisk a vazba knih dála se '".\ t rském domě za vedení kněží. Naproti tomu nebylo knězi , I Ilil'no lékařství, a ovšem obchod; dlouho zakazováno půjčo1111 peněz na úrok [D 216, 21g]' Jeho majetek nesměl přesaho329