shapeType75fBehindDocument1pWrapPolygonVertices8;18;(21484,0);(0,0);(0,1473);(7288,1473);(7288,2560);(8009,2560);(8009,4927);(7648,4927);(7648,12612);(8730,12612);(8730,17502);(6908,17502);(6908,18005);(8009,18005);(8009,19404);(6547,19404);(6547,21498);(21484,21498)posrelh0posrelv0pib
Víra. Poslušnost. Řád. Kázeň 

i řád tiché modlitby ve shromáždění, byť podle pokynů napJ'cel účastníkům daných. Ale jako VÍra nevzniká a neroste pocl I Bratří jinde než ve společenství, tak i poslušnost věřících má býl pěstována a osvědčována společně. Bůh chce mít krásnou círk I v níž by byl oslavován poslušností celého sboru. Mimo sbor n II pravé poslušnosti. 3. K tomuto společnému a v něm i osobnímI životu podle vůle Boží je třeba vzájemné pomoci jedněch druhým K tomu vede vzájemná odpovědnost údů Kristova těla a oben vání svatých v lásce. Tato pomoc záleží v jasné a zcela konkretll radě, jak si má věřící člověk, za úda církve přijatý, počínat v životních okolnostech. Záleží v řádu všeobecně platném i kaž dému údu pro jeho postavení jasně rozvedeném. K jeho za chování náleží pak soustavné dohlédání a otevřené napomínání, kdykoli se projeví toho potřeba. 4. Tak se k řádu nutně pqj dozor a kázeň. Nikoli kázeň samoúčelná a sudičská, nýbrž káz(,1I milostná, z milosti Ježíše Krista vycházející a k ní klesajícílH úda vedoucí, přitom konaná moudře, na základě pastýřských zkušeností a se zevrubnou znalostí každého jednotlivce. Ale pH všem tomto ohledu kázeň určitá a odvážná v jasném vědomí že jejím cílem má být právě pomoc a dobrodiní klesajícímu údu. Zároveň však vede k zachování řádu a kázně zájem o čistotll církve a bdělá pamětlivost na smlouvu, kterou učinil Bůh se svým lidem. Kde toho není, není možné bezpečit spasením úd vůle Boží nedbalé. Řád a kázeň vede i kjednomyslnosti a k zdárnému vzrůstu těla Kristova, ukazuje-li každému jeho místo před Bohem i uprostřed Bratří. A poněvadž není oblasti, v níž by neplatilo pravidlo Božího zákona a která by byla bez významu s hlediska poslušnosti víry, neznají Bratří žádného soukromí, kde by byl člověk sám svůj, mimo dosah řádu a dohledu. 

Je třeba připomenout, že sbory Jednoty tvořili údové d brovolně přiWášení. Jednota byla církví výběrovou. Nikdy k ní nepatřily zástupy. Vědomě počítala se svou menšinovostÍ. V dob svého rozkvětu soustředily v sobě sbory Jednoty v Čechách sotva I % obyvatelstva, na Moravě snad 3 %, ve Velkopolsku nejvýše 1/2 % všeho obyvatelstva, i když byl ve šlechtě všucll průměr vyšší, ve Velkopolsku až 6-7 %. Bratrské sbory byl 
312 
Malý počet Bratří 

111.11(-; 200 až 300 duší tvořilo v bratrských poměrech již větší sbor. 1l,)ry ještě početnější byly výjimkou. Drobnějších byla řada,. 
I:I~tě v Polsku. Počet všech Bratří počátkem 17. století můžeme 
"",ldnout - i když statistické odhady lze činit pro tuto dobu cl jen s velikou reservou - na 40.000 v zemích českých a na III11 až ra.ooo v Polsku. Starší vyšší odhady bylo třeba střízliIII šetřením snížit. Zevrubný bratrský místopis Ferdinanda 
1III jsy vykazuje pro Čechy asi 60 sborů, pro Moravu asi 90, III Polsko 40. Družily se k nim ovšem filiální sbory, kazatelské lilie a Woučky, z mateřských sborů duchovně opatřované. I, li-li Bratří přece důležité místo v církevním životě své doby Il1rdí-li se s uznáním kjejich nespornému významu kulturnímu, 
III svědectví o vnitřních hodnotách, které byly Jednotě dány. 
Zároveň pak je početná malost Jednoty v souhlase s jejím lI/l/lIením a s nároky, které na své údy kladla. Byla církví vyrostlou I. o hrany zákona. Kdo se k ní přihlásil, bral na sebe břímě lll,bosti s nímž se bude setkávat ve svém okolí. Na mnoha 
, 
II ll' h nebude mít přístupu do cechu. V královských městech 
hllde musit se svým bratrstvím tajit. Nevyjmenovali jsme I , "ny případy persekuce, která nutila Bratry k přestěhování lIill' českých zemí, vždy za hmotných ztrát. I když Bratří , Illili svým údům přísahu, zakazovali jim nadále přísahu při II . ch, jak byla často požadována. Odepření působilo hmotnou 

'1'""' Bratrské vrchnosti přály zajisté svým spoluvyznavačům • vých panstvích, ale byly i ohledem na veřejnost vedeny k ne, lllllosti vůči nebratřím. Je pravda, že Bratří svou sociální ., hou a bratrskou pomocí podporovali své slabé, nemocné, I II c, ovšem pronásledované pro víru a jejich rodiny. To však 
11111 o sobě sotva mohlo do sboru lákat při zmíněných hmotných , hodách, jež s sebou členství v Jednotě neslo. Přičteme-li I II bratrské kárání přepychu, touhy po požitku a po zisku, 
'" lování bohatství, připomínání panstvu jeho odpovědnosti I "I Bohem a zásadní rovnosti s poddanými, nepodivíme se, že III IC'dnoty nebyl nával. Kdo do ní vstupoval, přihlašoval se III I i když vedlejší důvody mohly být jiného rázu], aby se mohl I 111.\vým spasením. Je třeba počítat s tímto zájmem jako s něčím 313