shapeType75fBehindDocument1pWrapPolygonVertices8;26;(21486,0);(0,0);(0,1254);(5371,1254);(5371,2078);(5703,2078);(5703,2901);(6718,2901);(6718,5492);(7051,5492);(7051,6943);(7383,6943);(7383,8866);(7051,8866);(7051,9651);(7383,9651);(7383,12554);(7051,12554);(7051,13298);(7716,13298);(7716,15928);(7051,15928);(7051,16986);(7716,16986);(7716,21498);(21486,21498)posrelh0posrelv0pib
Toruňský synod I595 

Luterští byli v té době silně oslabeni smrtí svého předníh velmože Stanislava Górky [1592], jehož rozsáhlá panství zd dili katolíci, i řadou odstupů, vnitřně pak rozporem smířlivější! se stoupenci Formule concordiae. Pavel Gericke a Enoch, Jl něm Ondřej Luperian, kázali dále proti Sandoměřské dohod a proti Bratřím. Nacházeli v tom oporu zejména v poznaňskh německém luterském sboru a ovšem v pruském sousedství, kde For mule svornosti vládla a odkud staré záští proti Bratřím živil BCIII dikt Morgenstern, Luperianův tchán. I superintendent Erazin Gliczner se dal na čas odvést do jejich blízkosti. Musil se toli po ztrátě svého působiště na panství pana Górky uchýlit d Západních Prus a přišel tím pod vliv výrazných luteránů. Odtll I nemohl dostatečně pečovat o svou diecési, takže část luterský! I duchovních ve Velkopolsku žádala seniora Turnovského o pl i jetí jejich sborů do svazku Jednoty. Turnovský však se Starším odmítli, aby nebyla podlomena zásada Sandoměřské úmluv [Konsensu]. I když tu mohla spolupůsobit obava, aby přijetín luteránů nebyl porušen ráz Jednoty, byla to pozoruhodná loya lita k sesterské církvi. Gliczner vydal [1594] proti staršímu usnescll generálního synodu wlodzislawského [1583] bez vědomí druhýc I církví polský překlad Augustany s předmluvou ignorující KOll sensus. Turnovský se proti tomu ohradil ,Obranou' důležitou i historicky; zůstala v rukopise. Napětí mezi předními duchO\ ními vůdci obou církví odklidili jejich přední panští zástup' I Swi~toslaw Orzelski a Ondřej Leszczynski. 
Tím byla připravena shoda pro generální synod, kter}' SI po dvanáctileté přestávce sešel v Toruni v srpnu 1595. Synod vedený umírněně vůči katolické straně a králi, nesený vůlí pl utužení jednoty protestantů, hojně, byť ne plně navštívclI duchovními i pány polskými i litevskými, znamenal v dali situaci, kdy s katolické strany bylo evangelíkům upíráno i prá"l takový synod konat, značný úspěch. O duchovní úrovI'n dbali kazatelé, Turnovský na prvním místě jako uznaný př dll theolog a kazatel polského protestantismu. Mnoho času byli. vynaloženo, aby se Pavel Gericke, jenž se dosud nepodřídil vzdal odporu ke Konsensu. Protože vytrvale odpíral, byl pro 
306 
Jednán í s pravoslavnými 

h\,lscn za zbavena místa. Konsensus byl slavnostně obnoven I doplněn řadou usnesení, hlavně co do způsobu jeho zachováIIlí a v otázkách řádu a kázně. Bylo usneseno podat výčet 1I11l0stí na utrpěné křivdy králi se žádostí o ochranu a zesílit II dí, aby evangelická šlechta hájila zájmll církve na sněmech I '.iských i zems1(ých. 
Plného úspěchu toruňský synod nedosáhl. Usnesení o řádu , I ;'tzni narážela na stálé ohledy k šlechtě, aby nebyla přís1111 tí vedena k výstupu z církve, k němuž bylo stále tak blízko. I lIesení synodu o školách byla brzděna malým porozuměním 1'1 hty pro nutnost nákladu na ně. Ani lešenská škola, ač páni 
I I/'czyríští o ni dbali poměrně nejlépe, nebyla na vysoké úrovni. 1IIII10vský nadarmo v zahajovacím kázání ukazoval, že poddaní I liI(tci nemohli být získáni pro evangelium, jestliže je evangeIII t I páni nepřestávají vydírat. Pruská města k synodu přizvaná , pozorovateli zastoupená se ke Konsensu nepřipojila. Litevští l'ltl'l'áni jej rovněž odmítali. Trvalo déle než rok, než Poznaň 'p"Slil vzdorn)' Gericke. Deputaci synodu přinášející petici král III pi'ijal. Přece však synod hlasitě připomněl králi a katolíkům 
IIIH'c Varšavskou konfederaci a královskou přísahu, jejíž plat11'1' t .mijejí porušování nebylo lze popřít. Ukázal, že protestant~ 11,ldížet nelze a upozornil na ně i pravoslavné ve východm I I i říše současně ohrožené úsilím katolické strany o unii 
, 
I ímcm. 
Od r. 1569 tvořila říše litevská se svými rozsáhlými územími I" IOll1skými a ukrajinskými až po Kyjev přímou součást jedI "IIIe" říše polskolitevské. Katolická hierarchie a jesuité usilovali 1"1 íce, aby došlo také k církevnímu sjednocení tamních velmi '"I'lných pravoslavných s církví římskou. Zatím co jedni tomuto ,111.1 ku podléhali, takže se většina biskupů papeži podřídila II IV. Brestlitevská unie z r. 1596], jiní odpírali. Přední místo "I' li chránci pravoslaví měl ostrožský kníže Konstantin, vé- 
'II.I kyjevský,vzdělanýmuž,jenž od r. 1590 vydržovalvOstrogu 11I11Iovní akademii. Působil na ní pozdější cařihradský patriIII h.\ Kyrillos Lukaris, otevřený vlivům reformačním. KonI 1111 i II vyslal svého posla na toruňský synod s listem protestujícím 
307