shapeType75fBehindDocument1pWrapPolygonVertices8;22;(21500,0);(0,0);(0,1984);(7054,1984);(7054,6669);(7678,6669);(7678,8544);(8590,8544);(8590,11243);(7982,11243);(7982,12403);(8286,12403);(8286,16096);(7982,16096);(7982,17089);(8590,17089);(8590,18410);(8894,18410);(8894,19349);(9822,19349);(9822,21500);(21500,21500)posrelh0posrelv0pib
Nápor jesuitů v Polsku 

byla tak velice spjata s otázkami mocenskými a majetnickým Proti heslu snášeli vos ti, které prohlašovali protestanté s tf větším důrazem, že se definitivně dostali do postavení menšili stála a vžívala se myšlenka revindikace. Mohla se opírat o skll tečnost, že nejširší vrstvy národa - lid venkovský, ale ani li městský - pro reformaci získány nebyly. Zatím byl protestanti mus ve šlechtě zastoupen ještě značnou měrou, král však pr. při obsazování zemských úřadů katolíkům a tím oslaboval vii evangelických velmožů. Zejména pak se v Polsku dařila prá( jesuitů, podporovaných biskupy i králem. Podařilo se jim od 
stranit napětí, které dělilo šlechtu od hierarchie. Přesvědtil šlechtu, že reformace byla poblouzením a příčinou všeho zlélll ve veřejn~m životě. Spojili plán rekatolisace s národním pro gramem, Jemuž nadto vnutili neblahou myšlenku expanse II východ pod heslem boje katolictví jako náboženství polskél\( s ruským pravoslavím. Kulturní přínos, který reformace pn polský 'národ nesporně znamenala svými školami, podílem n; rozvoji literatury, zvláště básnictví, na zvelebení polského ja zyka a kultury vůbec, na čem i Jednota měla podíl - to vš katolické straně nic neplatilo. Reformační církve těžce utrpčl svou roztříštěností. Jejich zvěst tím byla osudně oslabena. Jesuit dovedli naplnit vždy širší kruhy polské šlechty i lidu ujištěním že katolická církev jediná má pravdu. Pracovali horlivě školami. Rostl počet jejich kolejí. R. 1572 byla založena kolej v Poznan i 1578 akademie ve Vilně. Mohli se vykázat řadou vynikajících kazatelů a spisovatelů, jako byli Petr Skarga,Jakub Wujek ajiní. Pěstovali náboženské rozhovory s nekatolíky. Tím i úspěchy ve školách získávali protestanty, kteří nyní stěží stačili svými školami jejich soutěži, takže synody nadarmo zakazovaly rodičům dávat syny do jesuitských škol. Vyšli vstříc zálibě šlechtick~ int~ligence veřejnými disputacemi. Z kujavských reformovaných, spojených s Jednotou, vstupoval na toto kolbiště rád šlechtic: 
Jakub Niemojewski. Jeho obratnosti se lekali. Proto došlo mezi ním a jesuity k polemice tiskem o rozdílech mezi katolickou a. evangelickou věroukou, zvláště o pravé církvi [1579 - 158 I J. SImeon Turnovský se utkal s jesuity diskusí, ale stěžoval si na 
302 

Polští evangelíci 

I' pch úskoky při pořádání disputace, takže Jednota. nadá~e 'Jn členům tyto turnaje zakázala. Král dával najevo, ze královských městech nehodlá trvale trpět protestantské sbory. '.\Iím byly chráněny umístěním bohoslužeb a ~ytů pro ka.zatele ,1,1 šlechtických domů, obdařených zvláštnímI výsadamI. Ale I'lId vlivem jesuitských kázání docházelo již za krále Štěpána 
I útokům na tyto domy a na kazatele. 	v' 
Za takových okolností znamenalo nemalou zkousku vIry 

vhnosti v evangelické církvi setrvat. A skutečně docházelo ,. druhé, třetí generaci ve všech třech evangelických církvích IIdstupům šlechty. Měly ovšem vzápětí za následek od~ho~ po.dd.\llýeh do staré církve, jejíž kněz se z vů~e vr~hnostl opet u!a~ [llIchovní správy. Šlechta, zvlažnělá v horlIvostI pro reforrr~acm ( ,tngelium, neměla jiných důvodů, aby při pro:estantlsm~ 

I \ala. I evangelický kazatel očekával od pána prostredky k vyj {. nadto ukládaly synody sbírky na udržování škol, Bratří p.lk' zejména napomínali pány, aby zmirňovali své poža~avky IIN poddaným. Bylo pohodlnější/t s vět~i~o~ a ~tát ~e katolík,em. 
I'mtestantismus v Polsku byl na ustupu, jeste nez doslo k ostremu 
I" onásledování. 
Za těchto poměrů bylo tím důležitější, aby se e;av~g~líci 

11'III'labovali nesvorností. Sandoměřská dohoda se měla osvedCltjako I;;ljemný závazek skutečně živě poc~ťovar:ý' Vs~~tk~ do~há~elo I společným [,generálním'] synodum vsech tn ClrkvI,. jak~ 
I'rakově [1573] nebo v Piotrkowě [1578] a v~ Wlodzlslaw~ 
, r 3] nebo aspoň k vzájemným návštěvám ph synodech te 
	,I 	, 	b 	' 
, I oné církve. Zde byly sandoměřské zásady o novovany a pro- 
Idllbovány usneseními, platnými pro všechny zúčastněné cí~kve 
C' v ·'cech mravních, v poměru patronů k duchovenstvu, v otazce lol v obraně proti katolické akci. Žádná ze spojených církví "",,;čla vydávat spisy obsahující obecné učení círk~v~. ?eze 
I Itválení Starších obou druhých vyznání [1583]. VIdelI jsme 
I' že se společné pouto Sandoměřské dohody osvědčilo silnějším 
	, 	, 	o 	fl 
11'1. rozpory konfesijní, dané rozchodem luteranu a re ormova- 
tl • ch v Německu. Občas přece k napětí docházelo a tu bylo na 1I1.ltř'íeh, aby prostředkovali. Se strany bratrských kněží se do- 
303 
I
I