shapeType75fBehindDocument1pWrapPolygonVertices8;16;(21483,0);(0,0);(0,947);(8750,947);(8750,9846);(8356,9846);(8356,13541);(7962,13541);(7962,16002);(8750,16002);(8750,19130);(7962,19130);(7962,20457);(9953,20457);(9953,21498);(21483,21498)posrelh0posrelv0pib
Sandoměřská dohoda 

se pak shromáždili v Sandoměři na synodu malopolských refor movaných ke konečnému dojednání. Jednotu zastupoval And •. zej Prazmowski - snad to byla se strany Bratří určitá opatrnost že se vyhnuli přímému zastoupení tam, kde se mělo jedna o přijetí nové konfese. Platným účastníkem byl však přece bra trský jáhen, Izraelův věrný odchovanec a později nástupe B. Simeon Theofil Turnovský, ve Vitemberku dobře vzdělaný. Všechny tři strany navrhly za základ dohody zprvu svou vlastu konfesi. To ovšem nemohlo vésti k cíli. Když však Turnovsk' prohlásil, že Bratří jsou ochotni připojit se ke konfesi připraven reformovanými, zachovávajíce nadále pro sebe konfesi svou ustoupili i luterští od požadavku, aby dohoda byla uzavřena n: základě Augustany, a navrhli sepsat konfesi společnou, při čem;), ovšem pro sebe podrží vyznání Augsburské. K napsání takov konfese nedošlo, strany se však domluvily na společném prohlášení, t. zv. recesu, jenž měl znít tak, aby vyjadřoval učení společné všem třem církvím, připouštěje úmyslně výklad na tu i na onu stranu. Zejména šlo o učení o večeři Páně. Po dlouhé diskusi, v níž Turnovský uplatnil zájem Bratří i vůli k dohodě, bylo usneseno: ,Shodli jsme se, abychom věřili a vyznávali, že podstatná přítomnost Kristova nenaznačuje se pouze, nýbrž opravdu ve Večeři požívajícím ji představuje se, rozděluje a podává tělo a krev Kristova, při čemž k věci samé připojena jsou znamení nikterak pouhá: podle povahy svátostí'. [Tak zní Bidlův překlad latinské formule: ... substancialem praesentiam Christi non significari dumtaxat, sed vere in Coena ea vescentibus repraesentari, distribui et exhiberi corpus et sanguinem Domini, symbolis adiectis ipsi rei, minime nudis: secundum sacramentorum naturam.] Vedle této společné formule eucharistické obsahuje reces také obsáhlý článek o večeři Páně ze Saské konfese z r. 155 I, který již reformovaní byli vložili do svého návrhu jako doplněk ke konfesi Helvetské. Flaciovská tendence polských luteránil ustoupila v tomto jednání směru filipistickému. Jinak obsahujI' rec es vzájemné uznání pravověrnosti zúčastněných církví, zejména v učení o Trojici a o ospravedlnění, slib pokoje a lásky, i vzájemné zvaní k synodům. Reces pak nazván Vzájemnou 
258 

Úmluva v Poznani 

""IIodou [Consensus mutuus, podle místa sjednání Consensus " Ildomiriensis]. 
Luteráni a Bratří jej doplnili dalšími úmluvami, učiněnými 

, I'oznani. Kazatelé obou církví se mohou navzájem zastupovat I "1I<í.ním služeb Božích i vysluhováním svátostí, strana straně III', mi odluzovat duchovní ani údy sboru, vyloučení z jedné I I kve nebudou přijímáni ve druhé, obě strany ať se nabádají I [{,sce, aby nedocházelo k věroučným hádkám, senioři mají pl {'ovat o prohlubování sjednané dohody, obě církve budou ve 
. ch řadách dbát kázně bez přijímání osob. Obojí dohoda byla I vangelických církvích přijata s velikou radostí. V Poznani II pořádali Bratří s luterskými společně bohoslužby, při nichž II Lorenc fungoval v luterské modlitebně v komži, kdežto lutert I kazatelé sloužili odpoledne v bratrském sboru po bratrském 
ptlsobu bez komže. I když konsens nepřivodil spojení církví, 1l.11nenal veliký pokrok v době, kdy mczikonfesijní napětí dělilo 
I .mgelické církve hrozivým způsobem. Proto také budil veliký .Ijl'm také za hranicemi Polska. Úkolem Bratří bylo tvořit i nad,dl' spojovací článek mezi luterány a kalvinisty. 
Shoda mezi polskými protestanty, z níž ovšem antitrinitáři II li vyloučeni, přišla pozdě, aby mohla přivodit provedení II Illrmace v celé zemi. Bylo již zřejmé, že katolická církev uhájila (. místo a že rychle získá převahu. Evangelíkům půjde již jen II udržení posic, o uzákonění a zachování svobody vyznání 

Illenšinovém postavení, v němž jim bude posilou velký počet I" avoslavných ve východní části nyní již zcela sjednocené polskoIlIl'vské říše. Zatím nastane po smrti Zikmunda II. Augusta [1572] I I rnáctileté období poměrného klidu, než protestanty zřetelně "hrozí nový, nerozpačitý útok s katolické strany. 

I POLSKU se Bratří nazývali Bratry českými. [jména ,I\mlří polští' užívali polští sociniáni.] Jejich sbory měly tvořit 110 ou větev Jednoty českomoravské. Dlouho ji vedli kněží a zepII('na senioři v Čechách vyrostlí; podali jsme dosti dokladů~ l,lk bylo úzké spojení s mateřskou církví udržováno. ROZVOJ polských sborů, odlehlost od českých zemí i rozdílnost polského 
259