Bratří voláni na pomoc 
polsku, ne-li měrou ještě vyšší. Ve vzrůstající církvi reformovan({ byl r. 1554 na dalším synodu ve Slomnikách zvolen superintendentem ~elix Cruciger, čímž byl dán základ vlastní církevní organisaci. CruClger však sám nestačil na organisování malopolské církve a o~l~ž~l .~e p~, opoře. Odložil dřívější nechuť k Bratřím, počal c~valit JejIch rady a způsobil, že s nimi bylo navázáno jednání. Situace v Polsku vybízela k určitějším krokům. R. 1552 byla na rok suspendována jurisdikce biskupů vůči šlechtě, která začala provádět na svých panstvích reformaci. Bylo však patrné že bude potř:bí dalšího zápasu o rozšíření a zachování svobody' vyznání pro slechtu. Bylo třeba vytvořit vnitřní předpoklady k dosažení toho cíle. V Polsku se tehdy živě jednalo o možnosti zavést reformaci v celé zemi rozhodnutím sněmu a věřilo se že není vvylo~če~ krá~ů~ přes.~up k eva?gelickému vyznání. Tu 'bylo potrebI dOJednam meZI evangelickými skupinami a sjednocení ke společnému postupu. Bratří na sebe upozorňovali pevnou církevní organisací a vyspělostí. Přední malopolský reformovaný pán Jeronym Filipowski pozval r. 1555 B. Izraele k osobnímu dohovoru. Také velkopolští evangelíci projevili zájem o sblížení s Bratřími. 
Byla to situace pro Bratry jistě velmi čestná, byli-li polskými protestanty zváni ke spolupráci, při níž jim mělo připadnout vůdčí místo jako učitelům. Ale B. Izrael, uznávaný duchovní vůdce Bratří v Polsku, nedal se strhnout k povrchnímu nadšení. Z~ů:azňo~al n~tnos~ předchozího vzájemného poznání a plné duvery. Pnpommal, ze k reformaci náleží také nový životní řád. Vysvětloval zřízení Jednoty, ráz jejího členství a smysl závazků které se od nových členů požadují. Zjišťoval si věroučné stano~ visko malopolských kazatelů a dával najevo, že se Bratří Polákům nijak .n~:nucujíva že ke spolupráci či k užšímu spojení nemíní přistOUpIt JInak nez s plným zachováním svého učení a svých řádů. Po předchozím dohovoru v Goluchowě na panství Rafaela Leszczynského žádali ho nicméně reformovaní, aby dojednal s Úzkou radou způsob skutečného sjednocení. 
B. Izrael nepsal domů zvláště příznivě. Z dotavadnfho jednání nezískal nejlepší dojem o ujasněnosti i vytrvalosti malopol242 

Kozminecká ume I555 
I ,II kněží, kteří byli i za vedení Crucigerova pod silným vlivem I lil< :t rovým. O něm pak šly zprávy, že se nepohodl s MelanchthoI,' III V učení o Kristu jako Prostředníku. Stancarův názor se ve I II důsledcích nesrovnával s trojičním učením o plném Kris\ I božství a Bratří nechtěli s ním mít nic společného. I jinak se 
t' ol 	( reformovaní svým dotavadním sklonem k Curychu lišili 
,I IIratří zvláště v pojetí svátostí. Bratří se nemohli pustit docela III' Icm švýcarským, jestliže zároveň stáli o souhlas s VitemberI /IIi. Bylo také patrné, že se v Polsku příliš těsně směšují zájmy I 111(' CÍrkevní s politickými. Bratří zásadně nepřáli takovému 1'''1' ní duchovních a světských věcí. Ostatně měli v živé paměti 
II I kdky, které Jednotu postihly, když se tou cestou dali bratrští 1,"11 V Čechách za šmalkaldské války. Ani značná účast šlechty . \ •. clení malopolské církve nebyla ve shodě s jejich známým , IIIClviskem. Ale polské poměry vyžadovaly ohled k tamní bratrI, Icchtě, která si spojení protestantů přála. 
I došlo v srpnu 1555 ke společnému synodu Bratří, reformovaI • I, z Malopolska i evangelíků velkopolských v Koiminku u Ka" (,lB. Černý zde byl přítomen, vraceje se z Prus. Výsledkem 
IlIlcly byla unie Malopolanů s Bratřími, jimž přitom bylo přiII I tl vedení. Reformovaní slíbili, že přijmou Bratrskou konfesi f pologii, přeloží si je do polštiny a jejich kněží budou podle '1' li vyučovat ve svých farnostech. Bude zavedeno přijímání do 1111111 podle bratrskélio způsobu s příslušnými závazky. Kněží 
1"1 (lIpně zavedou bratrské bohoslužebné způsoby. Malopolští I, 1111 rnovaní zůstanou však zvláštní církevní jednotou s vlastním 1111 Islvem a nezaručují, že k dohodě přistoupí ti jejich souvěrci, ll' II se na synod nedostavili. Bratří osvědčili, že nemají možll" ti, aby na sebe vzali přímou péči o malopolské sbory, i když 
Illdi přijímat jejich údy ke stolu Páně. 
Kožminecká unie neznamenala tedy úplné spojení. Slibo- 
ll" šak další kroky k němu. Ale skutečné zavedení bratrských I Idil bohoslužebných i bratrské duchovní péče naráželo na neI I qll.lvenost polských kněží. Uplynulo více než rok od KožmiIII I I 'dohody a B. Izrael, jenž měl provést jakousi visitaci maloI" tl I Ý h sborů, aby doplnil, čeho by se tu nedostávalo, shledával 
243