Blahoslava Augusta I5 7 I 

svého vyznam vzdali, tak aby bylo odstraněno schisma; SVU) řád a kázeň si mohou ponechat. Blahoslav setrval při svém stanovisku. S nemalým sebevědomím zdůvodnil věrnost, kterou jsou Bratří povinni zachovat vlastní konfesi. Ne že by byla nad jiné plnější - ač o lepší české nevědí - ani proto, že byla schválena vynikajícími muži, ale především proto, že v ní jejich předkové nepsali jen, jak se věřit má či jak kdo o čem učí, nýbrž jak oni skutečně věřili a učili,jak se v bratrských sborech toto učení opravdu předkládá, jaký život .se podle něho vskutku 'vede. Ostatně - rozvádí Blahoslav pozoruhodně Lutherovo slovo, aby Bratří byli apoštoly Čechů, jako on se svými káže Němcům _ nemůže být všude týž způsob sborů; rozmanitost konfesí a řádů je oprávněná. Jaký tedy důvod, aby se Jednota vzdávala svého vlastního osvědčeného vyznání a řádu? Augsburské konfesi Bratří ,místo dávají', zvláště jak byla interpretována v Melanchthonově Confessio Saxonica [155 I] a ve vitemberském katechismu, právě r. 1571 vydaném, ,poněvadž se vidí zřetedlně, že jedna a táž pravda jest i od Bratří i od Vitemberských vyznána'. [Obsáhlý článek Saxoniky o večeři Páně byl r. 157o,jak uvidíme, přijat do formule Sandoměřské dohody, platné pro Bratry v Polsku.] ,Disciplinam autem et ordinem Fratres retinere volunt - řád a kázeň chtějí však Bratří podržet - a od ní žádnou měrou nijakž pustiti nemíní, ale ji zachovávati takjako prve hned od počátku Jednoty své'; však mají pro ni tolik souhlasu od vitemberských přátel, i od Luthera samého a jeho druhů. [Je nutné pamatovat, že Bratrská konfese mluví o řádu a kázni 
, 
takže i tyto věci patří Bratřím do vyznání.] Dá-li Bůh, že dojde 
mezi evangelickými církvemi k dohodě o jediné konfesi, ať o jedné z dosavadních, ať o nově sestavené, Bratří se té jednomyslnosti budou velmi těšiti a zachovají se pak, jak náleží na pravé a věrné křesťany. Věřil však Blahoslav, že k takové dohodč dojde? Na jeho projevu, jenž byl v Úzké radě přijat a pojat mezi dekrety [234n.], je příznačný nejen důraz na řád a kázeň, ale i ono výslovné přiznání k filipismu, který byl ovšem vždy určitěji gnésioluterány potírán a v málo letech bude se vší ostrostí odmítnut jako opovážlivá zrada na pravém luterství. 
226 
shapeType75fBehindDocument1pWrapPolygonVertices8;6;(21486,0);(0,0);(0,309);(7605,309);(7605,21498);(21486,21498)posrelh0posrelv0pib
Blahoslava česká církev. Kalvinisté 
I ve své době pokládal Blahoslav církev podobojí, byť šlo tl Iljí novoutrakvistickou část, za velmi nedokonale opravenou, II i kněze za nedovzdělané, neukázněné, nejednomyslné jako fl' ali za dHvějších let. Proti výzvám s této strany, jejichž smyslt Itl bylo volání po jednotě reformační církve, stavěl zásadu věrlIr1sli Jednotě. Nesmí opustit dary jí od Boha svěřené pro zevní I' dl10tu s těmi, kdo se oddávají klamné naději, že vyléčí Babylon. I' sice pravda, že v církvi podobojí a v jejím kněžstvu bylo stále 11II10ho nedostatků. Z Vitemberku se ozývaly stesky profesorů, že 11111 ke zkoušce a k ordinaci posílají z málokteré země kandidáty I.lk špatně připravené a kvalifikované jako z Moravy. I v ČeI h<'lch chybělo mnoho do žádoucího stavu. Ještě skladatelé české I'('ody, vydané v Lipsku r. 1581, žalovali na mnohé kněze, zcela ""h dné duchovního úřadu, a na vrchnosti, které takovým lidem 
ť'ř'ují duše svých poddaných. Ale zdali bylo správné nedbat II ilí o nápravu, které vyvíjeli lepší z evangelických kněží česI ch a moravských? V Blahoslavovi trval týž odpor k průměrné I I kvi, jaký ovládal B. Řehoře, když nemohl zůstat v církvi veol, 116 Rokycanou, a jaký znovu a znovu dělí zastánce církve výIII rové od obhájců principu církve lidové. 
Pokud jde o řád a kázeň v církvi, byli ovšem Jednotě blízcí tI/1Iinisté. Jednota se s Calvinem a s jeho žáky živě seznamovala, Iv lóště v Polsku. Blahoslav si byl vědom veliké vnitřní příbuznosti h, ,,[rství a kalvinismu. Kalvinisté mu byli vysloveně bližší než Ilit ('ráni přes jisté napětí, které v Polsku dělilo Bratry od reformo- 
.lI1ých právě při úzkém vztahu k nim; povíme o tom více v kapililie o polské větvi Jednoty. Ve svém pohledu k šíři světové I ,",c)rmace dovedl kladně hodnotit nejen Calvina, ale i Zwingliho, I, (ba tu zůstával rozpor v učení o večeři Páně. Spolu s B. Čer- 
('nkou trval i vůči kalvinistům při názoru, že svátost nepře1,'Ivá být svátostí v ústech nehodně přijímajícího, takže se tělo I krev Páně podává dobrým i zlým, těmto ovšem k soudu a nikoli I,' spasení. Hájil také starší církevní řády u Bratří obvyklé: staré I" !'ikopy, soukromou zpověď, oprávněnost názvu ,kněz'. Když polk mezi kněžskými mládenci svěřenými jeho péči pozoroval 
l.Ion k hloubání o predestinaci v kalvínském smyslu, varoval je 
227