Přerovské usnesení I566 mstorikové plamenný protest roti t 
	nosti ktery' Blah I 	P 	omuto nedocenění vzděla 
	, 	os av napsal r 1567 	' dV' 	o 
přece právě B Lukáš d Id' v· , uva eje s durazem, ž 
získané knižní~ t d' a o slu:b~ Jednoty své nemalé vzdělán 
	s u lem, a VZplraje se t v 	kd 
	sdružují myšlenkovou poh dl 	k em, , o s pravou vírou 
	K 	o nost a ulturm zaostalost 
		ontroverse obou seniorů r bl k' .. v 	. 
	usnesením z r 1566 k v 	v bP o es uje jlZ za přerovským 
	. 	, nemuz se rzy vrát' 	[8] 
říkával, praví tu patrně A v lme 22 . B. Lukáš prý 
bral, cokoli psal ve svy' hu~sta'hzeAlv Jednotě vše našel a odtud 
	c SpL sec . 	e on v 	d 	' 	. 
	vkládal celé paragrafy a st ' k 	prece o svych SpISŮ 
nout Blahoslav A ne ' rdan '! ze starých doktorů, směl namít- 
	. 	zm ostI přesvěd v· v 	'. 
Augusta: že to 'istě bl, clve, co tvrdIl aSI opět 
před Lukášem [jD 22A]Y YNde~r:ty a usu~ky, přijaté od otců již 
	. 	'r' apetl trvalo az do k 	v· 
semorů a jeví se v častých ' , h B once Zlvota obou 
ším druhu v úřadě při vší u VY~OCI~ , la~oslavových o jeho star- 

Napětí zvyšoval i rozdíl v c~:e~: a u~~e, se kterou o něm mluví. čoval ve snaze o s ., "polItIce, když Augusta pokraslav hájil vlastnf ces~~je~ Bratn s l~ovoutrakvisty, kdežto Blahobohoslovecké školenl'JJedennot~Y't~1 prece bylo humanistické a vyšší 
	o e s a e potřeb V'v, kd v 	, 
	doma i v Prusích a v P I k d 	nejSI, yz se dostavala 
o s u o stále v· V'v, h 
	ními evangelicky'mi círk 	. b I ZIVejSIC styků se zahranič- 
vemI a ya nucena db't b 
	vala, aby rozuměla odb 	' hl" 	a, a Y nezaostá- 
	, 	o 	orne t eo Ogll své dob 	b 	. 
nazoru dovedla zhodnotit i tl v., . y, a y ve spletI 
obdarování aby dovedl Ul m~~lt s~e stanoVIsko a své zvláštní 
	vv,' . 	a pos OUZlt svemu okolí. 
	Svezllatma, v té době běž ' b 	,. 
byla BlahoslavovI' nezb t ' v. ny o CovaCI jazyk mezi vzdělanci> 
	y na pn mnoh' h . h 	' 	. 
kjch. Po smrti Arnošta Kr ·'v . v v v. yc, je o akcI ch dlplomatic- 
cestu do Vídně aby p ajlre,jst~ tn~rat [1555-1557] podnikl informace o situ'aci v· ~rn~cI e estlána Pfausera získal další přízeň krále Ma;Jlir: voJreha aby se ~okusil zjednat Bratřím 
	, 	ana. e o poselství vy vl' 	, 
uspěchu R 1556 byl 	I' d M 	zne a I nadale bez 
	. . 	vys an o agdeb k k r ' 
a mstoriku Matěji Flaciovi-V,l v',. Ul' U V Ivnemu theologu 
	v 	, 	aSlcom [1520-1575] 	b 	h 
uceneho ale i svéhlav'h 	v 	v. 	' a y to oto 
	, 	e O muze poucIl o domácím o d 
noty, o níž Flacius s určitostí odborník . v ~uvo u Jedvaldenských. Teprve I t k' fc a tvrdlI, ze nem I).ež odnoží 
	v. 	u ers a re ormace pVo dl 	' 
k cIstému učení S v' 	nve a pry Bratry 
		. 	yvody proslulého historika nemohli St v, 
	222 		arSl 
shapeType75fBehindDocument1pWrapPolygonVertices8;12;(21486,0);(0,0);(0,384);(6718,384);(6718,3076);(8491,3076);(8491,6384);(7162,6384);(7162,16037);(6718,16037);(6718,21498);(21486,21498)posrelh0posrelv0pib
Blahoslava Flacius. Filipisté 

IIlddasit. Nejenže nebyly pravdivé. Hrozily podlomit průkazlili' ( opakovaného a pravdivého tvrzení Bratří, že jsou pravými II I I<-dovníky Husovými. Jako takoví, k podobojím cele náležející, , 1I1di si přece nárok na zákonné uznání v Čechách, o něž by se III IlIohli ucházet jako stoupenci, ne-li potomci valdenských ci- 

tlH ů. B. Černý napsal Flaciovi list o původu Jednoty v tom III sIu, Blahoslav pak sepsal k informaci magdeburského dějeII rl' onu již zmíněnou stručnou latinskou historii Jednoty I 'IImma quaedam brevissima']; dovedl ji až do přítomnosti. 1,1 )ojím se vypravil na cestu. Rozhovor s Flaciem se týkal i učení 

I I ;'Idů Bratří, o nichž byl tento statečný, o čisté učení s nasazením (vola dbalý, nad jinými však kvapný soud vynášející bohoslovec 1"/lVČ zaujatě informován od toruňského luterského kazatele 
11Ionína Bodensteina. Vytýkal Bratřím, že se v Prusích přiklonili I bludům Osiandrovým, že jejich učení je i jinak nesprávné 1 'I(:jasné, že si usnadňují práci omezením péče na kruh vybraI 'rh údů, čímž ,nutně zanášejí rozkol do církve - ta přece má 

sobě zahrnovat celá města a celé národy. Příliš sebevědomě ;d Bratry, aby se neoddělovali a prostě vstoupili do církve IIII Tské, kdežto Blahoslav měl dobré důvody k napomenutí, aby I,'l"cius sám netříštil církev prudkým sporem se svými spolubratry Lipsku a ve Vitemberku. Výrazné luterství [gnésioluterský 
IlItT], jehož byl Flacius bojovným představitelem, odráželo svou Ill'smiřitelností a svým prudkým odporem k filipismu, neřku-li 1(' Kalvinismu Bratry, vytrvale nedůvěřivé k přemíře theologicI ~('h spekulací, které hrozily postavit bohoslovecký názor nad !,mstou pravdu Písem. 
Výzvám k úplnému sjednocení se však Blahoslav vzpíral, I I dyž vycházely z přátelských úst druhého křídla tehdejšího 1lllerství, jež tvořil kolem svého mistra Filipa Melanchthona 11..1560] kruh jeho žáků; jejich střediskem zůstával do r. 1574- 

it('mberk. Tyto filipisty pokládal za pravé luterány a jejich III mí, ve výrazných článcích luterské dogmatiky umírněné, za ((,ta blízké bratrskému. Melanchthon žádal při víře poslušnost lIožích přikázání jako Bratří. Blížil se jim v učení o večeři l'.~ II , kde netrval na výrazně luterské ubikvitě; tímto dogmatem 
223