Augusta a Úzká rada 

vhodnější. Rozumělo se stále, že jde zároveň o zásadu, zda se m všude po Jednotě současně kázat na týž text, a o homiletick pomůcky k navrženým oddílům Písma. Při zavádění nových perikop se naráželo na nesnáze s této strany. Již bez August se Starší r. 1554 usnesli, aby kazatelé hleděli co možná zachovat starší čtení a přitom přece kázat ,pořádek víry obecné křesťanské zřízeného spasení'. Vedle evangelií a epištol nechť vybírají pilné i písma prorocká. Význam Starého zákona je tedy zároveň zdůrazněn. 

I pokračoval Augusta v práci již dříve zamýšlené a v J ednotč schvalované, když ve vězení sestavoval, maje nyní opět při rucc bibli a dosti světla, ,Rejistrum řečí Božích', t. j. sbírku biblických oddílů a textů, a pracoval na spise, jejž nazval ,Summovník'; obsahoval patrně kázání na celý rok na tuto novou řadu textů, vybraných podle Apoštolského vyznání. 

Ale již se začal jevit rozpor mezi Augustou a Úzkou radou, vedenou B. Černým. Za léta, kdy Bratří musili svého sudího postrádat, poklesl dřívější bezprostřední vůdcovský vztah Augustův k mladším Starším, kteří zároveň získali více zkušenosti a nabyli tak určitého sebevědomí. Augusta, jenž nyní již mohl celé sv' dilo poslat ven ze žaláře, žádal, aby Bratří jeho spis pročtli a dorozuměli se s ním o konečné formě. Starší se k tomu neměli; jeho výklady je patrně již neuspokojovaly. Jen rejstřík perikop vytiskl B. Černý [1558], avšak s mnoha změnami, k trpkosti Augustově. Podobný osud čekal i jeho písně. Na jejich použití bylo pamatováno již v poradě r. 1555, a v kancionále r. 1561 jest vedle jeho starších písní zařazeno na sto dalších, avšak namnozc s pronikavou formální úpravou. 

Zatím se rozrůstala práce v Jednotě na Moravě i v Polsku a dva biskupové nestačili na množící se povinnosti. Ukazovalo sc že by samy moravské sbory potřebovaly dvou seniorů. Za poměrů již značně volnějších než před čtyřmi roky odvážili se Bratří r. 1557 svolat velký, více než dvěma sty kněžími obeslaný synod do Sležan. I někteří páni čeští a polští přišli k zasedání. Hlasy kněží byli zvoleni B. Izrael a B. Blahoslav za biskupy, dalších šest kněží do Úzké rady, která nyní čítala vedle čtyř biskupll 
210 
	
Volba seniorů I 557 

I ('ll iorů] 14 konseniorů. Příští rok byl B. Izrael určen pro Polsko I tl o zástupce B. Černého, jenž zůstal sudím pro celou Jednotu, 1\ Blahoslav měl pomáhat B. Červenkovi ve funkci písaře. 

I toto všechno jednání se dálo bez vědomí B. Augusty, rlll.C'llého stále ve vězení. Dály se pokusy dosáhnout pro něj tllilosti. Roku 1557 sě o to na žádost některých polských přátel Jl'dnoty pokusil wiirtemberský vévoda Kryštof žádostí podanou lllladému králi Maxmiliánovi. Zatím bez úspěchu. Naopak se poslavení vězňů zase zhoršilo. Ačkoli jim byl pobyt v žaláři IIpraven snesitelněji, byl opět přerušen jejich styk s okolím, když I, 1557 zemřel muž, jenž v posledních dvou letech spojení pro- 
trcdkoval. Když mohl Augusta r. 1559 korespondenci s Úzkou I oldou obnovit, dověděl se teprve o volbě nových biskupů z r. 1553 .1 r 557. Byl jí nelibě dotčen a netajil se tím. Bratří mu vysvětlo- 
,di svůj postup nutnou potřebou i zásadami staré Jednoty, 
podle nichž přece mají být čtyři biskupové, z nichž žádný, ani lidí, nemá rozhodoyat bez souhlasu svých druhů. Odpírali papežskému způsobu správy Jednoty skrze jediného muže, jaký Oll si osobil. Uvězněný biskup volal však pln rozčilení a nelibosti 110vé Starší ku pokání pro jejich domnělou svévoli. Napětí se 
tupňovalo neústupností muže, jenž ve svém utrpení viděl důvod pro to, aby jeho prvenství bylo tím více uznáváno. A šlo mu iistě i o směr, jímž má být Jednota vedena. 

Docela novou naději na vyproštění ze žaláře přinesl křivoklátským vězňům příchod nových osob na hrad. Byla to man;.elka arciknížete Ferdinanda, Filipina rodem Welserová, s níž byl králův syn tajně oddán, a nový hradní hejtman Ladislav ;.c Šternberka [1560]. Laskavý pán, jejž nadto i přímluvy některých novoutrakvistických šlechticů naklonily Augustovi, zapůsobil na arciknížete, takže se nyní u otce přimlouval za jeho propuštění. Král odpověděl - teprve nyní to řekl jasně - že jde o věc náboženskou a odevzdal ji úsudku katolického duchovenstva. Augusta naprosto zamítl výzvu, aby si svobodu vykoupil vstupem do římské církve, dal se však přátelským naléháním Sternberkovým pohnouti k prohlášení, že se hlásí k církvi podobojí. 
značil ji ovšem velmi široce jako ,všechnu církev evanjelickou, 211