Obrany apastýřské listy 
Lukáš kárá pány 
útočištným místem jejích údů i těch, kdo do ní mají vejíti. Zdali tu není na místě Boží soud, začínající se právem od strážných domu, Starších a kněží, ale týkající se všech Bratří? Je důkazem, že Bohu na ,Jednotě této‘ záleží. ,A poněvadž ... Buoh miluje tuto Jednotu, jíž hrozí kosířem [vinařským nožem] svého pokušení a jako milostivý otec drže nad námi metlu, pohruožky činí a málo skrze moc světa pomrskávaje, otcovskú milostí veden jsa, zadržuje i ukazuje nám, abychom bázeň jeho majiec nemilovali světa ani těch věcí, jenž na světě jsú“. 
Lukáš se v tomto listě obrací zvláště přísně na adresu vrchností přijatých do Jednoty. ,Jsú-li kteří urození, ač nemnozí, ti uvedou za sebú do Jednoty světské vysokosti, jakoby bohové býti měli a nětco viece vzieti za svá urozenie než jiní v duchovenství. A neznají, že jsú biednější než neurození a nebezpečnější [t. j. ve větším nebezpečí], i nebezpečnosti uvozující ... A aby byli šanováni, tak aby jim nebylo nic k lehkosti mluveno neb činěno. Pakli kto co die, chudý zvlášť a neurozený na skále lé, kdež ptáci ti mají rodu svého hniezda, tu aby chlapovánie [nadávaní do chlapů] bylo potupné a zlosti vyplněnie rozličné, nepamatujíce na řeč sv. Jakuba [1,9 n.]: ,Chlubiž se bratr pokorný v povýšení svém a bohatý v ponížení‘, to jest, že jej Pán Buoh k ponížení přivedl, aby milosti došel, aneb chudého nad něj povýšil. Pakli mocný přijda, na ratolestech pod stínem zrna horčičného odpočinúti bude chtieti. .. řiedký se najde, aby se skulečně odřekl pýchy ...‘; trvá na výsadách svého stavu s útiskem chudých poddaných. ,A zprávce [duchovní] vida to, neřiekaj nic; pakli dieš, odpověď mieti budeš, neb že ty tomu nerozumieš, aneb se pleteš v světské věci, aneb tě oklade nemožnostmi svými a potřebami [zahrne tě výklady o tom, co nemůže a co potřebuje], až i ty s ním musíš se vyvesti z řečí Božích.‘ Tak si omluví potřebu své nekárané čeledi, přepych u svého dvora, nemožnost činiti dobře chudým. Lakomý pán si zjedná úředníka [správce], ,který by mohl lidi všudy projíti, a měl-li by co chudý bez platu, aby na to uvedl plat. Aneb chtě rybník dělati, mají-li lidé jakú lúčku neb palúček, aby jim zodjímal a ukázal [výměnou vykázal] jim kdesi cosi, aneb dal 
109 
ze země. Administrátorovi připomínali, že i husitská církev má ve straně podjednou nepřítele a nabízeli případné spojení Jednoty se stranou podobojí; ovšem nadarmo. Kněží a Starší bratrští musili se krýt leckde i proto, aby nedávali příčinu k obvinění své vrchnosti, že očividně nedbá mandátu. Vcelku zůstávali u svých souvěrců v bezpečí. Někde si zaměňovali působiště, aby nebyli snadno poznáni. Pokud se v těch letech osobní činnosti mezi Bratřími musili vzdát vůbec, ospravedlňovali své jednání, že se neukrývají tak pro zachování svého života, jako aby Jednota nebyla zbavena svého kněžství. Ostatně církevní život neustával, třeba musil probíhat na venek nenápadně. 
Úzká rada se soustředila na Moravě. Ale B. Lukáš po většinu času zůstával v Mladé Boleslavi nebo v okolí. Poněvadž pak Bratří rozuměli všemu, co se proti nim dálo, tak, že je rukou nepřátel trestá a tříbí Bůh, rozeslali Starší sborům a zvláště kněžím naléhavé pastýřské listy, jimiž vedli všecky k trpělivosti a zejména ku pokání [1510]. List kněžím určený byl pojat mezi dekrety, jimiž se mají kněží řídit [D 135-139]. Starší tu oznamují, že se na společné schůzi sami s pokáním poznali ve mnohém zanedbání povinností a vybízejí každého kněze, aby posoudil, zda vedl lid dosti věrně a zda byl údům sboru dobrým příkladem. Ve všech poznaných nedostatcích má se napravit. V ujištění, že Jednota je přese všechny své stíny na cestě pravdy zřízeného spasení, vybízejí ho k horlivé věrnosti a k jednomyslnosti s Jednotou – jinak by se ho musili odříci. 
List skrze kněze zároveň sboru poslaný měl být nejprve uveden ve známost pomocníkům [sborovým soudcům], aby se připravili k jeho uvedení ve skutek. Vedle obecné výzvy ku pokání čte se v něm obsáhlá výzva k nápravě všech stavů v Jednotě. Byl to opět B. Lukáš, jenž tu projevil svou pastýřskou moudrost, rozhodnost i silnou lásku pronikavou kritikou oblevení ve zbožnosti, které se v lidu Jednoty projevuje, ,jediné když nějaký pokojíček a odhliveníčko [úlevu] Pán Buoh dá, tak aby jako z búře a náramné nechvíle slunce zahulené se prohulilo, ano ihned mysli změněnie ukazuje bezpečnost ... a ihned z toho zbuzenie k žádostem zemských věcí‘. Ale Bůh chce mít Jednotu 
108