Druhé pronásledování. Obrany 
--------------------- ------ 
vání křtu došlo snad hned ve Lhotce po zřízení vlastního kněžství na znamení, že Bratří neuznávají svátostí vysluhovaných kněžími římského svěcení a bylo pak po desítky let při vstupu do Jednoty pravidlem.] Ačkoli válka odvracela pozornost jinam, byli Bratří po místech zatýkáni a vězněni. Někteří podstoupili i mučení. Několik jich bylo umořeno hladem, Bratr Šimon z Vinařic u Mladé Boleslavě upálen. Kněz Michal byl uvězněn. Ze seznamu míst, kde k persekuci docházelo, zvídáme zároveň o značném místním rozšíření Bratří. Byli postiženi ve Skutči, byli vězněni v Chrudimi, v Hradci Králové, v Poděbradech, v Čáslavi, v Praze, v Berouně, v Lounech. 
Bratří potěšovali své vězně v jejich rytířském mučednickém boji listy a ujímali se jejich pozůstalých. Nemalomyslněli a neustupovali. Ve válce, kterou vnutili Jiřímu katoličtí páni a Matyáš, viděli Boží trest proti svým mučitelům, a tak i potvrzení, že se Bůh ujímá svého trpícího stádce. Svědectví mučedníků" rozhojnilo počet údů bratrských sborů. I lékař M. Jakub, jenž byl původně vešel do bratrského shromáždění jako špeh, byl jimi získán, zastal se Bratří latinským listem a požádalo přijetí do Jednoty. Veřejnost zvídala o Bratřích i z četných jejich dalších obran a traktátů o základních otázkách, pro něž se dělili od husitů. Samy tituly jsou výmluvné: ,Spis o dobrých a zlých kněžích', ,Zdali hříšný kněz posvěcuje', ,O rozdíle, který jest mezi Bratřími' [o dobrých a falešných křesťanech], ,O ouzké cestě Kristově', ,O církvi svaté', ,Kterak se lidé mají míti k církvi římské' ,O moci světské neb o moci mečové' [s užitím Chelčického spisu ,O trojím lidu']. Bratra Řehoře lze pokládat za autora velké většiny z nich. 
V králi Jiřím viděli Bratří svého nepřítele. K Rokycanovi se ještě obraceli i se žádostmi o přímluvu, aby byli trpěni, i s výčitkami pro smrt spolubratří. Tu domlouvají svému dřívějšímu učiteli, že se dal se svými kněžími na stranu světa, jda cestou širokou, před níž varuje Kristus, a volali jej ku pokání. Rokycana prožíval znovu rozpaky nad nimi. Nebyli mu přece lhostejní a litoval jich. Ve mnohém jim dával soukromě za pravdu. Vystupoval proti nim do veliké míry z důvodů politických: Čechy, 
52 
Rokycana t. Jiří t· Vladislav II. 
tím méně král a zvolený arcibiskup, nesmějí upadnout v pověst, že trpí kacíře a schismatiky. Bratří byli příliš přímočaří, než aby dovedli rozumět jeho diplomatické dvojakosti. Musili v ní vidět zapření poznané pravdy. A postupně se od Rokycanova učení skutečně značně odchýlili. Psali Rokycanovi ještě na počátku roku 1471, kdy se vědělo, že těžce stůně. ,Ú, rozpomeň se na to ještě [cos nám na kázáních zjevně mluvil] a neumirej tak ... Poznej se! Však věz jistě, žeť toho s upřímností žádáme, přejíc rádi spasení.' [Akty II. 3.] Je zvláštní jistota těchto psanců vykřičených za pikarty, kteří se srdečnou, statečnou láskou zůstávají oddáni kazateli, jenž jim byl odhalil zkázu církve, a nedovedl či nemohl z ní vyjít. Nepřímou odpovědí na tento [sedmý] list Bratří Rokycanovi byl snad jeho nový pastýřský list o Bratřích, značně mírnější než první, takže jim zjednal jistou úlevu .. 
Úlevou skutečnou stala se pak Bratřím krátce po skonu Rokycanově [22. února 1471] smrt Jiříkova [22. března 1471]. Vdova Johana [zemřela r. 1475] pokračovala po něm nejen v obraně husitské země, ale i v nepřízni k Bratřím. Páni Bratřím přízniví převýšili však její vliv. Jiříkovi synové, jimž byl získal knížetství ve Slezsku, opustili kalich - Hynek i husitskou mravní opravdovost, takže zabředl do renesanční lascivity. Královská moc oslábla za Jiříkova nástupce Vladislava Jagellonského [1471 až 1516], jehož volbu připravoval Jiří sám, aby Čechám získal oporu ve slovanském sousedství. 
Vladislav byl přesvědčený katolík, zavázal se však zachovávat kompaktáta, vymoci jim uznání v Římě a získat církvi podobojí arcibiskupa. Při korunovaci vyhlásil amnestii, která vyvedla ze žalářů i Bratry, kněze Michala i B. Dolanského, jenž trpěl vězení ještě od prvního pronásledování. Pro budoucnost nebylo lze čekat od katolického krále pro Jednotu mnoho dobrého. Vladislavova vláda byla však oslabena nejen jeho mládím [nastoupil patnáctiletý] a vrozenou pasivitou, ale i soutěží s uherkým Matyášem. Matyáš usiloval o českou korunu stejně proti katolíkovi Vladislavovi jako prve proti Jiřímu. Vleklá válka byla skončena úmluvou r. 1478 tak, že Vladislav podržel Čechy, kdežto vedlejší země - Morava, Slezsko, Lužice - připadly 
53